Tete rcTochwrte rweteiwdfe orťWľdat^oif
cfck,	W* rsjfflľ ^ 2S 269/2014-42
Qdňu	J.	1 IČS: 1014202120

ROZSUDOK
V MENE SLOVENSKEJ REPUBLIKY
Krajský súd v Bratislave v senáte zloženom z predsedu senátu JUDr. Vlastimila Pavlikovského a členov senátu Mgr. Viliama Pohančeníka a JUDr. Renáty Janákovej, v právnej veci žalobcu: Jiří Zálesák - Sheikh Star, IČO: 46 780 572, Potočná 15, Skalica, zastúpený: JUDr. Jiří Adamec, hosťujúci euroadvokát, Za poštou 112, Veselí nad Moravou, Česká republika, spolupracujúci advokát JUDr. Svetlana Machová, Čulenova 2A/2621, Skalica, proti žalovanému:	Slovenská obchodná inšpekcia, Ústredný inšpektorát
Slovenskej obchodnej inšpekcie so sídlom v Bratislave, Prievozská 32, Bratislava, o preskúmanie zákonnosti rozhodnutia žalovaného č. SK/0366/99/2014 zo dňa 17.10.2014, takto
rozhodol:
Krajský súd v Bratislave žalobu zamieta.
Účastníkom sa právo na náhradu trov konania nepriznáva.
Odôvodnenie
Včas podanou žalobou sa žalobca domáhal preskúmania zákonnosti rozhodnutia žalovaného č. SK/0366/99/2014 zo dňa 17.10.2014 (ďalej aj len „napadnuté rozhodnutie“), ktorým žalovaný zamietol odvolanie žalobcu a potvrdil rozhodnutie Inšpektorátu Slovenskej obchodnej inšpekcie so sídlom v Trnave pre Trnavský kraj č. P/480/2/2013 zo dňa 05.03.2014 o uložení peňažnej pokuty žalobcovi vo výške 2 000 eur pre porušenie zákazu vyplývajúceho z § 7 ods. 1 v nadväznosti na § 7 ods. 2 písm. a) a b) zákona č. 250/2007 Z. z. o ochrane spotrebiteľa a o zmene zákona č. 372/1990 Zb. o priestupkoch v znení neskorších predpisov (ďalej aj len „zákon o ochrane spotrebiteľa“).
Žalobca namietal nezákonnosť napadnutého rozhodnutia z dôvodu, že správny orgán nezobral do úvahy jeho vyjadrenie k inšpekčnému záznamu, nevykonal navrhované dôkazy a nevysporiadal sa s námietkami žalobcu. Napadnuté rozhodnutie tiež považoval za nepreskúmateľnó z dôvodu, že z jeho odôvodnenia nie je možné zistiť, akými úvahami sa žalovaný riadil pri jeho vydaní, nakoľko neuviedol žiadne dôkazy, o ktoré oprel svoje skutkové zistenia.

2
2S 269/2014
Ďalej žalobca uviedol, že uzatvorenie zmluvy preukázal písomným prehlásením spotrebiteľa, ktoré bolo vlastnoručne spísané a podpísané spotrebiteľom. Je absurdné, aby sa za nekalú obchodnú praktiku považovalo konanie, kedy bola do zmluvy začlenená informácia, že spotrebiteľ nemá právo odstúpiť od zmluvy, keďže takýmto spôsobom bol spotrebiteľ oboznámený so skutočným právnym stavom. Za nekalú praktiku by bolo podľa názoru žalobcu možné považovať konanie, kedy by spotrebiteľ nebol na nemožnosť odstúpenia od zmluvy upozornený a toto právo by mu bolo odopreté. Naopak, konanie žalobcu smeruje k zvýšeniu schopnosti rozhodnúť sa, či transakciu uzavrie alebo nie, nakoľko spotrebiteľ je vopred informovaný o tom, že pri vyžiadaní návštevy žalobcu za účelom objednávky je zmluva záväzná a nemá právo od nej odstúpiť.
Nie je možné vidieť nekalé konanie v tom, že sa predávajúci dostaví na vopred dohodnutú návštevu k spotrebiteľovi s vopred pripraveným tlačivom, na ktorom spotrebiteľ vlastnoručne uvedie okolnosti predchádzajúce uzatvoreniu zmluvy. Žalobca mal za to, že bez prehlásenia spotrebiteľa by sa vystavil nebezpečenstvu správneho postihu. Objednávku bez prehlásenia spotrebiteľa o dohodnutej návšteve v jeho bydlisku by žalobca nikdy neakceptoval a nedošlo by k uzatvoreniu zmluvy. O tejto skutočnosti boli spotrebitelia riadne poučení. Žalobca tiež opätovne uviedol, že spotrebitelia vlastnoručne vypísaným a podpísaným prehlásením potvrdili objednanie návštevy, z čoho vyplýva, že nemajú právo odstúpiť od zmluvy o dielo na zhotovenie matracov.
Z uvedeného podľa názoru žalobcu vyplýva, že na predmetnú zmluvu sa nevzťahujú ustanovenia zákona č. 108/2000 Z. z. o ochrane spotrebiteľa pri podomovom predaji a zásielkovom predaji (ďalej aj len „zákon č. 108/2000 Z. z.“) a nemohol sa dopustiť konania, ktoré sa mu kladie za vinu. Ustanovenie predmetnej zmluvy o dielo o možnosti odstúpiť od zmluvy do 7 dní od uzatvorenia a v prípade nedodania tovaru do 1 mesiaca poskytuje možnosť odstúpenia od zmluvy nad rámec zákonných povinností. Aj napriek tomu, že toto ustanovenie je v rozpore so zákonom č. 108/2000 Z. z., tento zákon sa na zmluvu nevzťahuje.
Na záver žalobca poukázal na to, že priebeh správneho konania ukazuje na zámer správneho orgánu bez ohľadu na objektívne skutočnosti represívne pôsobiť na žalobcu. Zároveň poukázal na to, že žalovaný postupoval v skutkovo totožných veciach odlišne a to v rozhodnutí č. SK/0592/99/2013 a SK/0530/99/2013, pričom nevzal do úvahy ukončenie podnikateľskej činnosti žalobcu a ani to, že zmluvy boli ukončené zmierom.
Žalovaný vo vyjadrení k žalobe zotrval na svojom doterajšom právnom názore a žiadal ju zamietnuť. V prvom rade poukázal na priebeh správneho konania a na námietky žalobcu uvedené v žalobe.
K žalobným námietkam žalovaný uviedol, že argumentácia žalobcu nevyvrátila spoľahlivo zistené porušenie zákona o ochrane spotrebiteľa. Práva žalobcu neboli v správnom konaní porušené, nakoľko správne orgány rozhodli na základe a v medziach zákona. K námietke žalobcu týkajúcej sa nevykonania ním navrhovaných dôkazov žalovaný uviedol, že žalobca nepredložil žiadne hodnoverné dôkazy, keďže sa iba vyjadril k inšpekčnému záznamu listom zo dňa 27.11.2013. Žalovaný zastával názor, že správne orgány zabezpečili dostatok dôkazov na preukázanie, že vo vzťahu k priemernému spotrebiteľovi bola použitá nekalá obchodná praktika. O protiprávnosti konania žalobcu svedčia viaceré podnety spotrebiteľov.

3
2S 269/2014
Zákon č. 108/2000 Z.z. síce uvádza prípady, kedy nejde o podomový predaj, ale vyňatie z režimu osobitnej úpravy by malo v zmysle požiadavky odbornej starostlivosti predávajúceho spočívať v preukázaní prvotnej iniciatívy zo strany spotrebiteľa, čo žalobca nepreukázal. Inšpektori SOI pri prešetrovaní viacerých spotrebiteľských podnetov zistili, že žalobca vykonáva predaj výrobkov formou uzatvárania písomných zmlúv priamo u spotrebiteľov, teda mimo miesta svojho podnikania. Predaj výrobkov bol zrealizovaný z iniciatívy žalobcu v rámci ponúk uskutočnených u spotrebiteľov, pričom nešlo o vopred dohodnutú návštevu. Žalobcom včlenená zmluvná podmienka - prehlásenie spotrebiteľa o tom, že si návštevu zhotoviteľa vopred objednal, vylúčila aplikáciu zákona č. 108/2000 Z. z. a jej včlenením vybočil z pravidiel čestnej obchodnej praxe uznávanej v jeho oblasti činnosti.
K námietke žalobcu o odlišnom postupe v skutkovo totožných veciach žalovaný uviedol, že rozhodnutie č. SK/0530/99/2013 sa týkalo postihu žalobcu pre porušenie zákona č. 108/2000 Z. z. a čo sa týka rozhodnutia č. SK/0592/99/2013, nebolo možné rozhodnúť /. dôvodu uplynutia zákonnej lehoty na vyvodenie zodpovednosti pre porušenie zákona.
Žalovaný tiež poznamenal, že predmetom postihu je skutočnosť, že v štádiu uzatvárania zmluvy žalobca nedodržal požadovanú odbornú starostlivosť, keď vylúčil aplikáciu zákona č. 108/2000 Z. z. aj napriek tomu, že ním realizovaný predaj spĺňal znaky podomového predaja, čím zhoršil postavenie spotrebiteľa. Nevýhodnosť predmetnej zmluvy je zjavná, lebo zákon č. 108/2000 Z. z. zabezpečuje zvýšenú ochranu spotrebiteľa. V súvislosti s argumentom žalobcu, že zmluvy ukončil zmierom, žalovaný uviedol, že táto skutočnosť nemá vplyv na správny postih a rovnako ani ukončenie živnostenského podnikania žalobcu. O protiprávnom charaktere konania žalobcu svedčia viaceré podania, ktorými spotrebitelia upozorňovali na jeho nezákonný postup, čomu zodpovedá aj výška uloženej pokuty.
Žalobca v doplnení k žalobe uviedol, že sa 10 rokov zaoberal predajom pulznej magnetoterapie a bol zamestnancom Finest Selection s.r.o.. Neskôr na Slovensku začal podnikať pod značkou Jiří Zálešák Sheikh Star. Pani M. S. zo Zvolena si zakúpila prístroj Biomag Monai 11701 FS, ktorý jej predviedla medicínska poradkyňa A. P.. Pani S. patrila k menšine nespokojných klientov a nemala záujem o nový a lepší prístroj, avšak ju zaujímali matrace ponúkané žalobcom a pozvala ho k sebe domov. Pani S. bolo ochotná vlastnoručne vypísať pripravený formulár potvrdzujúci serióznosť objednávky. V tejto súvislosti žalobca uviedol, že nie je pravdou, že by ju niečo nechal podpísať bez predchádzajúceho preštudovania.
Krajský súd v Bratislave ako súd vecne a miestne príslušný na konanie vo veci (§ 246 ods. 1 O.s.p.) preskúmal napadnuté rozhodnutie v rozsahu dôvodov uvedených v žalobe (§ 249 ods. 2 O.s.p.), ako aj konanie, ktoré mu predchádzalo a dospel k záveru, že napadnuté rozhodnutie ako aj postup správnych orgánov oboch stupňov boli v súlade so zákonom.
Podľa § 244 ods. 1 O.s.p., v správnom súdnictve súdy na základe žalôb alebo opravných prostriedkov preskúmavajú zákonnosť rozhodnutí a postupov orgánov verejnej správy. Pri preskúmavaní zákonnosti rozhodnutia súd skúma, či žalobou napadnuté rozhodnutie je v súlade s právnym poriadkom SR, t.j. najmä s hmotnými a procesnými administratívnymi predpismi. V intenciách § 244 ods. 1 O.s.p. súd preskúmava aj zákonnosť

4
2S 269/2014
postupu správneho orgánu, ktorým sa vo všeobecnosti rozumie aktívna činnosť správneho orgánu podľa procesných a hmotnoprávnych noriem, ktorou realizuje právomoc stanovenú zákonmi.
Vo všeobecnosti je úlohou správneho súdu pri preskúmaní zákonnosti rozhodnutia a postupu správneho orgánu podľa druhej hlavy piatej časti O.s.p. v medziach žalobných dôvodov posúdiť, či si správny orgán vecne príslušný na konanie zadovážil dostatok skutkových podkladov pre vydanie rozhodnutia a zistil vo veci skutočný stav, či konal v súčinnosti s účastníkmi konania, či rozhodnutie bolo vydané v súlade so zákonmi a inými právnymi predpismi a či obsahovalo zákonom predpísané náležitosti, teda či rozhodnutie správneho orgánu bolo vydané v súlade s hmotnoprávnymi ako aj s procesnoprávnymi predpismi. V rámci správneho prieskumu súd skúma aj zákonnosť konania správneho orgánu, najmä z toho pohľadu, či namietané procesné pochybenia predstavujú takú vadu konania pred správnym orgánom, ktorá mohla mať vplyv na zákonnosť vydaného rozhodnutia (§ 250i ods. 3 O.s.p.).
Z pripojeného administratívneho spisu v prejednávanej veci súd zistil, že dňa 19.11.2013 bola v sídle Inšpektorátu Slovenskej obchodnej inšpekcie so sídlom v Trnave pre Trnavský kraj na základe predvolania žalobcu vykonaná kontrola za účelom prešetrenia spotrebiteľských podaní č. 852/2013, č. 910/2013 a č. 942/2013. Predmetom týchto podnetov bola nespokojnosť spotrebiteľov s postupom žalobcu pri ich odstúpení od zmluvy o dielo uzatvorenej so spotrebiteľmi v rámci podomového predaja.
Pri kontrole bolo zistené, že žalobca bol v zmysle § 2 písrn. b) bod 1 zákona o ochrane spotrebiteľa vo vzťahu k spotrebiteľom predávajúcim. Šetrením spotrebiteľských podaní bolo zistené, že žalobca v zmluvách o dielo ô. 0000110026 zo dňa 11.09.2013, č. 0000-1-00-39- 4310013446 zo dňa 03.10.2013 a č. 0000110043 zo dňa 17.10.2013 v bode IV. Záverečné dojednania so spotrebiteľmi dojednal podmienku v znení: „Zmluvné strany zhodne vyhlasujú, že na túto zmluvu sa nevzťahujú ustanovenia zákona č. 108/2000 Z. z. o ochrane spotrebiteľa pri podomovom a zásielkovom predaji, pretože objednávateľ si vopred vyžiadal návštevu zhotovíte ľa...“, ktorá vylúčila aplikáciu zákona č. 108/2000 Z. z. aj napriek tomu, že žalobcom realizovaný spôsob predaja spĺňal znaky podomového predaja. Uvedené malo za následok vyňatie spod úpravy zákona č. 108/2000 Z. z. a zhoršenie postavenia spotrebiteľov v porovnaní so zvýšenou právnou ochranou zabezpečenou právnym režimom zákona č. 108/2000 Z. z..
Inšpektorát Slovenskej obchodnej inšpekcie so sídlom v Trnave pre Trnavský kraj rozhodnutím č. P/480/2/2013 zo dňa 05.03.2014 uložil žalobcovi peňažnú pokutu vo výške 2 000 eur pre porušenie zákazu používať nekalú obchodnú praktiku podľa § 7 ods. 2 písm. a) zákona o ochrane spotrebiteľa a podľa § 7 ods. 2 písm. b) v zmysle § 7 ods. 1 zákona o ochrane spotrebiteľa. Proti tomuto rozhodnutiu podal žalobca odvolanie.
Žalovaný rozhodnutím č. SK/0366/99/2014 zo dňa 17.10.2014 zamietol odvolanie žalobcu a prvostupňové rozhodnutie Inšpektorátu Slovenskej obchodnej inšpekcie so sídlom v Trnave pre Trnavský č. P/480/2/2013 zo dňa 05.03.2014 potvrdil.
Podľa § 7 ods. 1 zákona o ochrane spotrebiteľa, nekalé obchodné praktiky sú zakázané.

5
2S 269/2014
Podľa § 7 ods. 2 zákona o ochrane spotrebiteľa, obchodná praktika sa považuje za nekalú, ak
a)	je v rozpore s požiadavkami odbornej starostlivosti,
b)	podstatne narušuje alebo môže podstatne narušiť ekonomické správanie priemerného spotrebiteľa vo vzťahu k výrobku alebo službe, ku ktorému sa dostane alebo ktorému je adresovaná, alebo priemerného člena skupiny, ak je obchodná praktika orientovaná na určitú skupinu spotrebiteľov.
Podľa § 2 písm. p) zákona o ochrane spotrebiteľa, obchodnou praktikou rozumie konanie, opomenutie konania, spôsob správania alebo vyjadrovania, obchodná komunikácia vrátane reklamy a marketingu predávajúceho, priamo spojené s propagáciou, ponukou, predajom a dodaním výrobku spotrebiteľovi.
Podľa § 24 ods. 5 zákona o ochrane spotrebiteľa, pri určení výšky pokuty sa prihliada najmä na charakter protiprávneho konania, závažnosť porušenia povinnosti, spôsob a následky porušenia povinnosti.
Podľa § 2 zákona č. 108/2000 Z. z., podomový predaj tovaru alebo poskytovanie služieb, zásielkový predaj tovaru alebo poskytovanie služieb sa uskutočňujú na základe zmluvy, ktorá sa uzaviera medzi predávajúcim, ktorý spotrebiteľovi predáva výrobky alebo poskytuje služby, alebo osobou konajúcou v mene alebo v záujme predávajúceho (ďalej len „predávajúci“) a spotrebiteľom na tovar alebo služby, ktoré z predaja tovaru alebo z poskytovania služieb nie sú týmto zákonom vylúčené alebo zakázané.
Podľa § 5 ods. 1 písm. c) zákona č. 108/2000 Z. z., podomový predaj je predaj tovaru alebo poskytovanie služieb na základe zmluvy uzavretej medzi predávajúcim a spotrebiteľom, najmä pri návšteve predávajúceho u spotrebiteľa, ak si spotrebiteľ návštevu vyžiadal a predávajúci mu ponúkne aj iný tovar alebo službu, o ktorú spotrebiteľ pri vyžiadaní návštevy neprejavil záujem.
Základnou právnou otázkou, ktorá determinuje pohľad na zákonnosť napadnutého rozhodnutia, je otázka aplikovateľnosti zákona č. 108/2000 Z. z. na predaj výrobkov spotrebiteľovi na základe zmluvy o dielo obsahujúcej podmienku o vylúčení aplikácie tohto zákona aj napriek tomu, že k jej uzatvoreniu došlo v mieste bydliska spotrebiteľa. Pri posúdení tejto otázky je potrebné vychádzať z podstaty úpravy podomového predaja podľa zákona č. 108/2000 Z. z., ktorou je jednak miesto, kde je zmluva so spotrebiteľom uzatváraná, a jednak okolnosti, za ktorých bola uzatvorená. Rozhodujúcou skutočnosťou v preskúmavanej veci teda bude posúdenie, z koho prvotnej iniciatívy sa návšteva u spotrebiteľa uskutočnila.
Žalobca postavil svoju podnikateľskú marketingovú a obchodnú stratégiu na priamej komunikácii so zákazníkmi prostredníctvom návštev v mieste ich bydliska bez predchádzajúceho pozvania. Ponúkol im na predaj matrace, vankúše a prikrývky. Spotrebitelia uzatvorili so žalobcom zmluvu o dielo, od ktorej neskôr odstúpili.
V zmluve o dielo žalobca dojednal v bode IV. v Záverečných dojednaniach so spotrebiteľmi nasledovnú podmienku: „ Zmluvné strany zhodne vyhlasujú, že na túto zmluvu sa nevzťahujú ustanovenia zákona č. 108/2000 Z. z. o ochrane spotrebiteľa pri podomovom a zásielkovom predaji, pretože objednávateľ si vopred vyžiadal návštevu zhotovíte ľa... “.

6
2S 269/2014
Z citovaného bodu IV. zmluvy vyplýva, že snahou žalobcu bolo vyhnúť sa aplikácii zákona č. 108/2000 Z. z. umožňujúceho odstúpenie od zmluvy do 7 pracovných dní odo dňa prevzatia tovaru. Aj napriek dojednaniu tejto podmienky súd konštatuje, že žalobcom realizovaný spôsob predaja jednoznačne spĺňa znaky podomového predaja. Rozhodujúcou skutočnosťou je, že žalobca nijakým spôsobom nepreukázal, že by bola jeho návšteva u spotrebiteľa vopred spotrebiteľom vyžiadaná.
Z inšpekčných záznamov, ktoré patria medzi relevantné podklady k rozhodnutiu, mal súd za preukázané, že žalobca predával výrobky formou podomového predaja, pretože k ich predaju spotrebiteľovi došlo jedným zo spôsobov demonštratívne vymedzených v § 5 ods. 1 písm. c) zákona č. 108/2000 Z. z. - pri návšteve predávajúceho u spotrebiteľa v mieste jeho bydliska. Žalobca nepreukázal, že spotrebiteľ si takúto návštevu sám vyžiadal. Je zrejmé, že k predaju výrobkov nedošlo v prevádzkarni ani trhovom mieste žalobcu, t.j. na mieste, kam prichádza zákazník z vlastnej iniciatívy uspokojiť svoj dopyt po tovare alebo službách, ale v mieste bydliska spotrebiteľa, teda spôsobom, akým obyčajne predajca z vlastnej iniciatívy realizuje ponuku tovaru alebo služieb. Vzhľadom na to, že žalobca aj napriek tvrdeniu, že návštevu si so spotrebiteľom vopred dohodol, nepredložil žiadne dôkazy svedčiace v jeho prospech. Podľa názoru súdu sa na konanie žalobcu aj napriek dojednaniu zmluvnej podmienky vzťahujú ustanovenia zákona č. 108/2000 Z. z. a ide o podomový predaj.
Súd sa nestotožnil s tvrdením žalobcu o nepreskúmateľnosti napadnutého rozhodnutia pre nedostatok dôvodov a nedostatočné zistenie skutkového stavu. Naopak, obidve preskúmavané rozhodnutia spĺňajú požiadavky uvedené v § 47 ods. 3 správneho poriadku, keďže sú presvedčivo odôvodnené, pričom žalovaný sa náležité vysporiadal so všetkými odvolacími námietkami žalobcu. Odôvodnenie napadnutého rozhodnutia dáva dostatočnú odpoveď na všetky právne a skutkové otázky, ktoré boli predmetom konania a ich zodpovedanie bolo pre výsledok konania určujúce. Je zrejmé, že žalovaný sa vecou starostlivo zaoberal a svoj názor aj logicky odôvodnil. Napadnuté rozhodnutie je teda riadne odôvodnené, čo svedčí o tom, že žalovaný sa vecou riadne zaoberal, zvážil všetky relevantné skutočnosti veci a dodržal aj atribúty spravodlivého procesu s ohľadom na zmysel a účel záujmu chráneného vyššie citovanými právnymi normami na ochranu spotrebiteľov. Je všeobecne známe, čo je zmyslom a účelom právnych predpisov v oblasti ochrany spotrebiteľov, pričom žalovanému bol nesporne zverený dozor aj nad dodržiavaním povinností ustanovených právnymi predpismi upravujúcimi ochranu spotrebiteľa.
Podľa § 3 ods. 5 správneho poriadku, rozhodnutie správnych orgánov musí vychádzať zo spoľahlivo zisteného stavu veci. Správne orgány dbajú o to, aby v rozhodovaní o skutkovo zhodných alebo podobných prípadoch nevznikali neodôvodnené rozdiely.
Podľa § 32 ods. 1 správneho poriadku, je správny orgán povinný zistiť presne a úplne skutočný stav veci a za tým účelom si obstarať potrebné podklady pre rozhodnutie. Pritom nie je viazaný len návrhmi účastníkov konania.
V odôvodnení rozhodnutia správny orgán uvedie, ktoré skutočnosti boli podkladom na rozhodnutie, akými úvahami bol vedený pri hodnotení dôkazov, ako použil správnu úvahu pri použití právnych predpisov, na základe ktorých rozhodoval a ako sa vyrovnal s návrhmi a námietkami účastníkov konania a s ich vyjadreniami k podkladom rozhodnutia. Pri vykonávaní dokazovania nie je správny orgán viazaný výlučne len návrhmi účastníkov konania, ale je povinný si aj sám obstarať potrebné podklady pre rozhodnutie v záujme presného a úplného zistenia skutočného stavu veci.

7
2S 269/2014
Z podkladov napadnutého rozhodnutia ako aj z jeho obsahu jednoznačne vyplýva, že správne orgány spoľahlivo zistili skutkový stav veci, pričom prvostupňový orgán za účelom presného a úplného zistenia skutočného stavu veci sám zabezpečil dôkazy potrebné pre posúdenie veci, ktoré spolu s podnetom na výkon kontroly a podkladov doručených spotrebiteľom nesporne preukázali porušenie zákona o ochrane spotrebiteľa žalobcom, nakoľko žalobca ako predávajúci používal nekalú obchodnú praktiku voči spotrebiteľovi.
Používanie nekalej obchodnej praktiky pri konaní so spotrebiteľom predstavuje závažný zásah do práv spotrebiteľa chránených zákonom. Takéto konanie je o to závažnejšie, keď v dôsledku neho dochádza k porušeniu ekonomického záujmu spotrebiteľa.
Dojednaním neprijateľnej podmienky o vylúčení aplikácie zákona č. 108/2000 Z. z. žalobca uprel spotrebiteľom právo na zvýšenú ochranu ich ekonomických záujmov, nakoľko im touto podmienkou odoprel právo na ochranu vyplývajúcu zo zákona č. 108/2000 Z. z., konkrétne právo odstúpiť v 7-dňovej lehote od zmluvy.
Žalovaný postupoval podľa názoru súdu v súlade so zákonom č. 108/2000 Z. z., najmä s jeho cieľom a zmyslom, keď ako základné charakteristiky podomového predaja identifikoval začatie zmluvného vyjednávania zo strany predávajúceho (žalobcu), nepřipravenost’ spotrebiteľa na uzavretie zmluvy, prítomnosť prvku prekvapenia na strane spotrebiteľa a nemožnosť porovnať kvalitu a cenu ponúkaných výrobkov s inými ponukami. Pokiaľ žalovaný zistil prítomnosť uvedených charakteristík a vyhodnotil ich ako okolnosti, ktoré kvalifikujú predmetný obchod ako podomový predaj, postupoval podľa názoru súdu v súlade so zákonom.
Súd zdôrazňuje, že pri výkiade vnútroštátneho práva, vrátane zákona č. 108/2000 Z. z., ktorý je výsledkom implementácie Smernice č. 85/577/EHS, je potrebné vychádzať zo základných dokumentov Európskej únie (Zmluva u fungovaní EU, Charta základných práv EU) i početnej judikatúry Súdneho dvora EU, ktoré zdôrazňujú potrebu ochrany spotrebiteľov a nutnosť kompenzácie ich nerovného postavenia voči predávajúcim alebo dodávateľom v spotrebiteľských právnych vzťahoch formou právneho obmedzenia autonómie vôle účastníkov týchto vzťahov.
Uzavretie zmluvy so spotrebiteľom, s vyššie opísanými prvkami podomového predaja, nemôže pri zohľadnení platnej právnej úpravy stačiť na vylúčenie aplikácie zákona č. 108/2000 Z. z. a vo svojich dôsledkoch môže predstavovať obchádzanie tohto zákona.
Z uvedených dôvodov možno konštatovať, že spotrebiteľ bol v súlade so zákonom č.
108/2000 Z. z. oprávnený bez uvedenia dôvodu odstúpiť od zmluvy v zákonom stanovenej lehote a žalobcovi vznikla povinnosť prevziať tovar späť a vrátiť spotrebiteľovi cenu zaplatenú za tovar v lehote 7 dní odo dňa odstúpenia od zmluvy. Keďže žalobca nedodržal úroveň osobitnej schopnosti a starostlivosti zodpovedajúcej čestnej obchodnej praxi či všeobecnej zásady dobrej viery uplatňovanej v jeho oblasti činnosti, postupoval žalovaný v súlade so zákonom, keď na základe skutkových zistení, ktorými mal preukázané konanie žalobcu porušujúce právne povinnosti ukladané mu zákonom, pristúpil k potvrdeniu prvostupňového rozhodnutia o vyvodení deliktuálnej zodpovednosti voči žalobcovi za porušenie povinností vyplývajúcich zo zákona o ochrane spotrebiteľa a uložení sankcie.
V súvislosti s námietkou žalobcu týkajúcou sa odlišného postupu v skutkovo totožných veciach súd v zhode s názorom žalovaného uvádza, že rozhodnutia č.

8
2S 269/2014
SK/0530/99/2013 a č. SK/0592/99/2013 nemožno aplikovať na tento prípad, nakoľko prvé rozhodnutie sa týkalo porušenia zákona č. 108/2000 Z. z. a v druhom prípade nebolo možné rozhodnúť z dôvodu uplynutia zákonnej lehoty na vyvodenie zodpovednosti pre porušenie zákona.
Vzhľadom na uvedené dospel Krajský súd v Bratislave k záveru, že žalobu je potrebné podľa § 250j ods. 1 O.s.p. zamietnuť, nakoľko napadnuté rozhodnutie bolo vydané v súlade so zákonom a námietky žalobcu neodôvodňovali jeho zrušenie.
O náhrade trov konania súd rozhodol podľa § 250k ods. 1 O.s.p. a v konaní neúspešnému žalobcovi právo na ich náhradu nepriznal, rovnako ani žalovanému, ktorý podľa ustálenej judikatúry nemá v takomto prípade právo na náhradu trov konania.
Toto rozhodnutie senát Krajského súdu v Bratislave prijal pomerom hlasov 3 : 0 (§ 3 ods. 9 zákona č. 757/2004 Z. z. v znení zákona č. 33/2011 Z, z.).
Poučenie: Proti tomuto rozsudku možno podať odvolanie do 15 dní odo dňa jeho
doručenia, písomne, dvojmo na Krajský súd v Bratislave.
V odvolaní sa má popri všeobecných náležitostiach (§ 42 ods. 3 O.s.p.) uviesť, proti ktorému rozhodnutiu smeruje, v akom rozsahu sa napáda, v čom sa toto rozhodnutie alebo postup súdu považuje za nesprávny a čoho sa odvolatel’ domáha.
V Bratislave, dňa 17.02.2016

JUDr. Vlastimil Pavlikovský
predseda senátu
Za sprá^ >sť vyhotovenia:
Korcov:

!Došlo:	1 7, 03. 2016