2S 163/2015-26 IČS:1015201218
PO - Ú! SOI
Došlo:	29. 04. 2016	
Podacie čisto: QjýU	Čisto spisu; f/fjíjcp-	
Prflohyfltsty:	Vybavuje:	f \f	

ŕaurtn#ja	_	_
jm4 v inMÉHe	i
**—u-^umJL
ROZSUDOK
V MENE SLOVENSKEJ REPUBLIKY
Krajský súd v Bratislave v senáte zloženom z predsedu senátu JUDr. Mariána Trenčana a členov senátu JUDr. Zuzany Mališovej a JUDr. Vlastimila Pavlikovského, v právnej veci žalobcu: 02 Slovakia, s.r.o., IČO: 35 848 863, Einsteinova 24, Bratislava, proti žalovanému: Slovenská obchodná inšpekcia, Ústredný inšpektorát Slovenskej obchodnej inšpekcie so sídlom v Bratislave, Prievozská 32, Bratislava, o preskúmanie zákonnosti rozhodnutia žalovaného č. SK/0069/99/2015 zo dňa 15.05.2015, takto
rozhodol:
Krajský súd v Bratislave žalobu zamieta.
Účastníkom sa právo na náhradu trov konania nepriznáva.
Odôvodnenie
Žalobou doručenou Krajskému súdu v Bratislave dňa 24.07.2015 sa žalobca domáhal preskúmania zákonnosti rozhodnutia žalovaného č. SK/0069/99/2015 zo dňa 15.05.2015 (ďalej aj len „napadnuté rozhodnutie“), ktorým bolo zmenené rozhodnutie Inšpektorátu Slovenskej obchodnej inšpekcie so sídlom v Bratislave pre Bratislavský kraj č. P/0133/01/2014 zo dňa 23.12.2014 (ďalej aj len „prvostupňové rozhodnutie“) tak, že žalobcovi bola podľa § 24 ods. 1 zákona č. 250/2007 Z. z. o ochrane spotrebiteľa a o zmene zákona č. 372/1990 Zb. o priestupkoch v znení neskorších predpisov (ďalej aj len „zákon o ochrane spotrebiteľa“) uložená peňažná pokuta vo výške 800,- eur za porušenie zákazu ukladať spotrebiteľovi povinnosť bez právneho dôvodu podľa § 4 ods. 2 písm. a) zákona o ochrane spotrebiteľa, ktorého sa žalobca dopustil tým, že v „Podmienkach nákupu pre alternatívne formy predaja spoločnosti Telefonica Slovakia, s.r.o. “ (ďalej aj Podmienky predaja) v článku 3.2. ustanovil povinnosť spotrebiteľa osobne doručiť písomné odstúpenie od zmluvy priamo na značkovú predajňu.
Žalobca v žalobe namietal, že napadnuté rozhodnutie je nezákonné, nakoľko vychádza z nesprávneho právneho posúdenia veci a nespoľahlivo zisteného skutkového stavu. Uviedol, že kontrola sa u neho konala dňa 27.05.2014, teda v čase, kedy bol zákon č. 108/2000 Z. z. o ochrane spotrebiteľa pri podomovom predaji a zásiclkovoňi predaji (ďalej aj len „zákon č. 108/2000 Z. z.“) zrušený a nahradený zákonom č. 102/2014 Z. z. o ochrane spotrebiteľa pri predaji tovaru alebo poskytovaní služieb na základe zmluvy uzavretej na diaľku alebo zmluvy uzavretej mimo prevádzkových priestorov predávajúceho a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov (ďalej aj len „zákon č. 102/2014 Z. z.“), ktorý bol účinný od 01.05.2015. Ak došlo k porušeniu povinností podľa zákona č. 102/2014 Z. z.,

2
I	2S 163/15
žalovaný túto skutočnosť podľa názoru žalobcu opomenul a napadnuté rozhodnutie je z uvedeného dôvdou pczákonné.
y, súvislosti* so -sankcionovaným porušením § 4 ods. 2 písm. a) zákona o ochrane spotrebiteľa v spojení s § 12 ods. 1 zákona č. 108/2000 Z. z. žalobca poukázal na odkazy dostupné na jeho webovej síránke, prostredníctvom ktorých môže spotrebiteľ odstúpiť od zmluvy po kliknufffía ne. Odkazom ,,Sťažnosti a vrátenie tovaru“ je spotrebiteľ z uvítacej stránky-presunutý na „httptFZZwww.o2.sk/pre-vas/ako-nakupoval/vratenie-tovaru “, kde sú mu ponúknuté alternatívy k odstúpeniu od zmluvy a vráteniu tovaru. Ďalej žalobca citoval internetový odkaz: „Pri objednávke tovaru z 02 E-shopu môžete písomne odstúpiť od Kúpnej zmluvy do 14 pracovných dní od prevzatia tovaru. Tovar môžete vrátiť rovnakým spôsobom, akým vám bol doručený, alebo môžete využiť niektorý z našich odporúčaných spôsobov: “ Žalobca mal za to, že žalovaný sa jeho tvrdeniami nezaoberal a nevzal ich pri rozhodovaní do úvahy.
Ďalej žalobca poukázal na to, že vo vyššie uvedenom odkaze nie je spotrebiteľ upozornený na to, že by od zmluvy musel odstúpiť osobným doručením odstúpenia na predajňu tak, ako to bolo uvedené v článku 3.2. Podmienok predaja. Nesúhlasil so závermi žalovaného, ktorý odkazy na webovej stránke žalobcu ,ylko nakupovať v e-shope „ Vrátenie tovaru“ alebo „Formulár na vrátenie tovaru do 14 dní“ považoval v napadnutom rozhodnutí za nepodstatné a mal za to, že spotrebiteľ ich nepovažuje za nesmerodajné. Takýto postoj je podľa žalobcu zaujatý, nepodložený a nie je založený na adekvátnom posúdení reálneho stavu. Žalobca tvrdil, že uvedené odkazy sú spotrebiteľmi reálne využívané.
Podľa žalobcu si spotrebiteľ na základe týchto odkazov môže vybrať spôsob odstúpenia od zmluvy a nie je a ani nebol nútený odstúpiť od zmluvy spôsobom uvedeným v článku 3.2. Podmienok predaja. V tejto súvislosti žalobca namietal, že žalovaný v dostatočnej miere neprihliadol na fakt, že ani jeden spotrebiteľ nebol takto na svojich právach ukrátený. Nedostatočne zistený skutkový stav veci videl žalobca v tom, že žalovaný sa nedostatočne zaoberal obsahom internetovej stránky a vyššie uvedenými odkazmi.
Žalobca tiež namietal výšku pokuty, ktorú považoval za neprimerane vysokú a nedostatočne odôvodnenú v zmysle § 24 ods. 5 zákona o ochrane spotrebiteľa. Zákon o ochrane spotrebiteľa v tomto ustanovení demonštratívne vymedzuje okolnosti, na ktoré sa pri určení výšky pokuty prihliada a to na charakter protiprávneho konania, závažnosť porušenia povinností, spôsob aj následky porušenia povinností. Aj napriek zníženiu pokuty žalovaným mal žalobca za to, že je stále na neprimeranej úrovni.
Žalovaný vo vyjadrení k žalobe žiadal túto zamietnuť. K žalobným námietkam uviedol, že argumentácia žalobcu nevyvrátila spoľahlivo zistené porušenie zákona o ochrane spotrebiteľa. Poukázal na to, že trestanie za správne delikty musí podliehať rovnakému režimu ako trestný postih za trestné činy. V zmysle ustálenej judikatúry Európskeho súdu pre ľudské práva, Ústavného súdu SR a Najvyššieho súdu SR sa podľa § 2 ods. 1 a 2 Trestného zákona trestnost’ činu posudzuje a trest sa ukladá podľa zákona účinného v čase spáchania činu. Vyvodenie zodpovednosti žalobcu za správny delikt prichádza preto do úvahy iba podľa pravidiel platných v čase, kedy malo dôjsť k jeho spáchaniu. Neskoršie právne úpravy sa použijú iba v prípade, že by to bolo pre porušiteľa miernejšie, čo nie je prípad žalobcu.
Žalovaný s poukazom na § 4 ods. 1 písm. a) zákona o ochrane spotrebiteľa, § 12 ods. 1 zákona č. 108/2000 Z. z., § 7 ods. 1 ačl. XIV. zákona č. 102/2014 Z. z. konštatoval, že napadnutým rozhodnutím bol skutkový stav správny posúdený podľa § 12 ods. 1 zákona č.

3
2S 163/15
108/2000. Z. z., účinného až do 12.06.2014, keďže kontrola u žalobca sa konala dňa 27.05.2014. Trval na protiprávnosti konania žalobcu, ktorý v Podmienkach predaja uložil spotrebiteľovi povinnosť bez právneho dôvodu, keďže spotrebiteľ podľa zákona nie je povinný odstúpenie od zmluvy osobne doručiť na predajňu predávajúceho, ale sám si môže zvoliť formu a spôsob odstúpenia od zmluvy. Predmetné ustanovenie mohlo v spotrebiteľovi vyvolať dojem, že zaslanie odstúpenia od zmluvy napr. poštou nemusí byť žalobcom akceptované a v konečnom dôsledku to mohlo mať za následok, že spotrebiteľ upustí od rozhodnutia odstúpiť od zmluvy.
Argumentáciu žalobcu ďalšími odkazy uvedenými na internetovej stránke považoval žalovaný za bezpredmetné, nakoľko vo vyššie uvedenom j ustanovení Podmienok predaja žalobca neuviedol žiadnu alternatívu k spôsobu doručenia odstúpenia od zmluvy. Prvoradou povinnosťou žalobcu je podľa žalovaného poučiť spotrebiteľa o možnosti odstúpenia od zmluvy.
K námietke žalobcu týkajúcej sa výšky pokuty žalovaný uviedol, že pokutu v odvolacom konaní primerane znížil a dostatočne odôvodnil, pričom poukázal na charakter a rozsah zistených nedostatkov a ich následky. Pri ukladaní pokuty zohľadnil aj skutočnosť, že na protiprávne konanie žalobcu bol upozornený orgán dozoru priamo spotrebiteľským podnetom. Žalovaný mal za to, že ukladaním povinností bez právneho dôvodu dochádza k ohrozovaniu ekonomických záujmov spotrebiteľa.
Krajský súd v Bratislave ako súd vecne a miestne príslušný na konanie vo veci (§ 246 ods. 1 O.s.p.) preskúmal napadnuté rozhodnutie v rozsahu dôvodov uvedených v žalobe (§ 249 ods. 2 C).s.p.), ako aj konanie, ktoré mu predchádzalo a dospel k záveru, že napadnuté rozhodnutie ako aj postup správnych orgánov óboch stupňov boli v súlade so zákonom.
Podľa § 244 ods. 1 O.s.p., v správnom súdnictve súdy na základe žalôb alebo opravných prostriedkov preskúmavajú zákonnosť rozhodnutí a postupov orgánov verejnej správy. Pri preskúmavaní zákonnosti rozhodnutia súd skúma, či žalobou napadnuté rozhodnutie je v súlade s právnym poriadkom SR, t.j. najmä s hmotnými a procesnými administratívnymi predpismi. V intenciách § 244 ods. 1 O.s.p. súd preskúmava aj zákonnosť postupu správneho orgánu, ktorým sa vo všeobecnosti rozumie aktívna činnosť správneho orgánu podľa procesných a hmotnoprávnych noriem, ktorou realizuje právomoc stanovenú zákonmi.
Z pripojeného administratívneho spisu v prejednávanej veci súd zistil, že dňa
27.05.2014	vykonali inšpektori Slovenskej obchodnej inšpekcie kontrolu v sídle spoločnosti Telefonica Slovakia, s.r.o. (od 04.06.2014 zmena obchodného mena na 02 Slovakia, s.r.o.), zameranú na prešetrenie podnetu spotrebiteľa č. 558/2014 a na dodržiavanie zákona o ochrane spotrebiteľa. Pri kontrole bolo zistené, že žalobca ako predávajúci v „Podmienkach nákupu pre alternatívne formy predaja spoločnosti Telefonica Slovakia, s.r.o. “, platných a účinných dňom 01.05.2014, zakotvil v bode 3. Odstúpenie od kúpnej zmluvy a zmluvy o poskytovaní verejných služieb, článok 3.2 v znení: „... V prípade odstúpenia od kúpnej zmluvy je Kupujúci povinný písomné odstúpenie od zmluvy osobne doručiť priamo na značkovú 02 Predajňu. čím ukladal spotrebiteľovi povinnosti bez právneho dôvodu, nakoľko spotrebiteľ podľa zákona nie je povinný odstúpenie od zmluvy osobne doručiť na predajňu. Listom zo dňa
24.10.2014	bolo žalobcovi oznámené začatie správneho konania vo veci porušenia zákona o ochrane spotrebiteľa zisteného pri kontrole dňa 27.05.2014.

4
2S 163/15
Inspektorát Slovenskej obchodnej inšpekcie so sídlom v Bratislave pre Bratislavský kraj rozhodnutím č. P/0133/01/2014 zo dňa 23.12.2014 uložil žalobcovi na vyššie uvedenom skutkovom základe peňažnú pokutu vo výške 1 000,- eur pre porušenie § 4 ods. 2 písm. a) zákona o ochrane spotrebitelia. Na odvolanie žalobcu žalovaný rozhodnutím č. SK/0069/99/2015 zo dňa 1 5.05.2015 zmenil prvostupňové rozhodnutie vo výrokovej časti tak, že za porušenie uvedených povinností uložil žalobcovi peňažnú pokutu vo výške 800,- eur.
Podľa § 4 ods. 2 písm. a) zákona o ochrane spotrebiteľa, predávajúci nesmie spotrebiteľovi ukladať povinnosť bez právneho dôvodu.
Podľa § 12 ods. 1 zákona č. 108/2000 Z. z., spotrebiteľ je oprávnený bez uvedenia dôvodu odstúpiť od zmluvy do siedmich pracovných dní odo dňa prevzatia tovaru alebo od uzavretia zmluvy o poskytnutí služby, ak predávajúci včas a riadne splnil informačné povinnosti.
Podľa § 7 ods. 1 zákona č. 102/2014 Z. z., ak predávajúci včas a riadne poskytol spotrebiteľovi informácie o práv,e odstúpiť od zmluvy podľa § 3 ods. 1 písm. h), spotrebiteľ je oprávnený i aj bez uvedenia dôvodu odstúpiť od zmluvy uzavretej na diaľku alebo od zmluvy uzavretej mimo prevádzkových priestorov predávajúceho do 14 dní odo dňa
a)	prevzatia tovaru podľa odseku 4 v prípade zmlúv, predmetom ktorých je predaj
tovaru,
b)	uzavretia zmluvy o poskytnutí služby alebo
c)	uzavretia zmluvy o poskytovaní elektronického obsahu nedodávaného na
hmotnom nosiči.
Podľa § 27 zákona o ochrane spotrebiteľa, na konanie podľa tohto zákona sa vzťahuje všeobecný predpis o správnom konaní okrem § 20 ods. 3 písm. e) až h) a § 21 a § 26a.
Podľa čl. XIV zákona č. 102/2014 Z. z. platného v čase vykonania kontroly, tento zákon nadobúda účinnosť 01.05.2014 okrem čl. I až III, čl. V bod 2, čl. VI, čl. VIII bodov 2, 4 až 6, 8 až 10, 19 až 24, 28, 31 a 36 a čl. XII bodov 1 až 5, 12, 15 a 16, ktoré nadobúdajú účinnosť 13.06.2014.
Keďže Správny poriadok (zákon č. 71/1967 Zb. o správnom konaní) neustanovuje bližšiu hmotnoprávnu a ani procesnoprávnu úpravu sankcionovania správnych deliktov, je potrebné vychádzať z právnej teórie, ktorá v rámci verejnoprávnej zodpovednosti za protispoločenské konanie rozoznáva trestné činy, priestupky, iné správne delikty, ďalšej špecifikácii podliehajú správne disciplinárne delikty a správne delikty poriadkové. Deliktom je len také porušenie povinnosti (konanie alebo opomenutie), ktoré konkrétny zákon takto označuje. Rozlišovacím kritériom medzi jednotlivými druhmi deliktov podľa závažnosti je miera ich typovej spoločenskej nebezpečnosti vyjadrenej v znakoch skutkovej podstaty, u iných správnych deliktoch a disciplinárnych deliktoch ešte aj okruhom subjektov, ktoré sa deliktu môžu dopustiť. V prípade správnych deliktov ide o tzv. správne trestanie, o postih správnym orgánom za určité nedovolené konanie (či opomenutie).
Z ustálenej judikatúry Najvyššieho súdu SR (napr. rozsudok vo veci sp. zn. 2Sžo 46/2012 zo dňa 18.09.2013) ako aj Európskeho súdu pre ľudské práva (napr. rozsudok vo veci Ncumeister v. Rakúsko, 1976) vyplýva, že trestanie za správne delikty (priestupky alebo iné správne delikty) musí podliehať rovnakému režimu ako trestný postih za trestné činy. To platí nielen pre rozsah procesných práv a záruk delikventa, voči ktorému sa vyvodzuje

5
2S 163/15
administratívna zodpovednosť, ale aj pre štandardy ukladania trestov za správne delikty (čl. 6 ods. 1 Dohovoru o ľudských právach a základných slobodách).
Vzhľadom na to, že pri správnom trestaní sa „analogiae legis“ postupuje v zmysle pravidiel ustanovených v Trestnom zákone, nemohli správne orgány pri vyvodzovaní administratívnej zodpovednosti voči žalobcovi postupovať podľa novej právnej úpravy, t. j. podľa zákona č. 102/2014 Z. z., ale správne vychádzali z ustanovenia § 12 ods. 1 zákona č. 108/2000 Z. z., ktoré bolo účinné v čase spáchania správneho deliktu. V tejto súvislosti súd poukazuje na postup pri vyvodzovaní trestnoprávnej zodpovednosti za spáchaný trestný čin, ktorý vychádza z čl. 2 ods. 1 a 2 Trestného zákona. V zmysle tohto článku sa trestnost’ činu posudzuje a trest sa ukladá podľa zákona účinného v čase spáchania činu. V prípade, že medzi spáchaním trestného činu a vynesením rozsudku nadobudne účinnosť nový zákon, trestnost’ činu sa posudzuje a trest sa ukladá podľa zákona, ktorý je pre páchateľa priaznivejší. Uvedenú výnimku nemožno aplikovať na prípad žalobcu.
Súd sa nestotožnil s tvrdením žalobcu o nepreskúmateľnosti napadnutého rozhodnutia pre nedostatok dôvodov a pre nedostatočné zistenie skutkového stavu. Naopak, obidve preskúmavané rozhodnutia spĺňajú požiadavky uvedené v § 47 ods. 3 Správneho poriadku, keďže sú presvedčivo odôvodnené, pričom žalovaný sa náležité vysporiadal so všetkými odvolacími námietkami žalobcu. Odôvodnenie napadnutého rozhodnutia dáva dostatočnú odpoveď na všetky právne a skutkové otázky, ktoré boli predmetom konania a ich zodpovedanie bolo pre výsledok konania určujúce. Je zrejmé, j že žalovaný sa vecou starostlivo zaoberal, zvážil všetky relevantne skutočnosti a svoje závery aj logicky odôvodnil. •
Podľa § 32 ods. 1 správneho poriadku, správny orgán je povinný zistiť presne a úplne skutočný stav veci a za tým účelom si obstarať potrebné podklady pre rozhodnutie. Pritom nie je viazaný len návrhmi účastníkov konania.
V odôvodnení rozhodnutia správny orgán uvedie, ktoré skutočnosti boli podkladom na rozhodnutie, akými úvahami bol vedený pri hodnotení dôkazov, ako použil správnu úvahu pri použití právnych predpisov, na základe ktorých rozhodoval a ako sa vyrovnal s návrhmi a námietkami účastníkov konania a s ich vyjadreniami k podkladom rozhodnutia. Pri vykonávaní dokazovania nie je správny orgán viazaný výlučne len návrhmi účastníkov konania, ale je povinný si aj sám obstarať potrebné podklady pre rozhodnutie v záujme presného a úplného zistenia skutočného stavu veci.
Z podkladov napadnutého rozhodnutia ako aj z jeho obsahu jednoznačne vyplýva, že správne orgány spoľahlivo zistili skutkový stav, pričom prvostupňový orgán za účelom presného a úplného zistenia skutočného stavu veci sám zabezpečil dôkazy potrebné pre posúdenie veci, ktoré spolu s podnetom na výkon kontroly a podkladom doručeným spotrebiteľom dostatočne preukázali porušenie § 4 ods. 2 písm. a) zákona o ochrane spotrebiteľa tým, že žalobca ako predávajúci v „Podmienkach nákupu pre alternatívne formy predaja spoločnosti Telefónica Slovakia, s. r o.“ zakotvil článok 3.2. v znení: „... V prípade odstúpenia od kúpnej zmluvy je Kupujúci povinný písomné odstúpenie od zmluvy osobne doručiť priamo na značkovú 02 Predajňu. “ Takto formulovaná záväzná úprava ukončenia zmluvného vzťahu odstúpením od zmluvy zo strany spotrebiteľa predstavuje uloženie povinnosti spotrebiteľovi bez právneho dôvodu, nakoľko právne predpisy regulujúce spotrebiteľské zmluvy neurčujú spotrebiteľovi spôsob odstúpenia od zmluvy. Je na spotrebiteľovi, aký spôsob doručenia odstúpenia od zmluvy si zvolí, nevyžaduje sa jeho osobné doručenie na značkovú predajňu.

6
2S 163/15
Možno konštatovať, že ukladanie povinnosti bez právneho dôvodu predstavuje závažný zásah do práv spotrebiteľa chránených zákonom, pretože v jeho dôsledku môže dôjsť k porušeniu ekonomického záujmu spotrebiteľa. Vychádzajúc z účelu koncepcie ochrany spotrebiteľa ako „slabšej zmluvnej strany“ nemožno vylúčiť, že spotrebiteľ v dôsledku uloženia povinnosti osobného doručenia odstúpenia od zmluvy na značkovú predajňu, ustanovenej v Podmienkach predaja upustí od rozhodnutia odstúpiť od zmluvy, napríklad v dôsledku veľkej vzdialenosti od predajne, domnievajúc sa, že iný spôsob doručenia odstúpenia od zmluvy predávajúci nebude akceptovať. Nakoľko reálne nemožno zistiť, koľko spotrebiteľov odradila od odstúpenia od zmluvy práve žalobcom stanovená podmienka, že sú povinní doručiť odstúpenie od zmluvy osobne na predajňu, považoval súd tvrdenie žalobcu, že ani jeden spotrebiteľ nebol ustanovením predmetnej povinnosti na svojich právach ukrátený, za neopodstatnené.
V tejto súvislosti súd poukazuje na to, že východiskom spotrebiteľskej ochrany je postulát, podľa ktorého sa spotrebiteľ ocitá vo fakticky nerovnom postavení s profesionálnym dodávateľom (predávajúcim) a to s ohľadom na väčšiu profesionálnu skúsenosť predávajúceho, lepšiu znalosť práva a dostupnosť právnych služieb a napokon možnosť stanovovať zmluvné podmienky jednostrannou cestou formulářových zmlúv (nález Ústavného súdu Českej republiky sp. zn. II. ÚS 3/06 zo dňa 07.11.2007).
Žalobca sa nemôže zbaviť zodpovednosti za porušenie zákona o ochrane spotrebiteľa, ktorá je založená na princípe objektívnej zodpovednosti, poukazovaním na informatívne odkazy nachádzajúce sa na jeho internetovej stránke, nakoľko od spotrebiteľa nemožno očakávať, že si informácie týkajúce sa odstúpenia od zmluvy bude vyhľadávať na internete a na viac rozpor s takýchto informácií a údajmi v Podmienkach predaja môže na spotrebiteľa pôsobiť len mätúco. Povinnosťou žalobcu ako predávajúceho je riadne informovať a poučiť kupujúceho o možnostiach a spôsoboch uplatnenia jeho spotrebiteľských práv, vrátane práva odstúpiť od zmluvy.
Podľá § 24 ods. 1 zákona o ochrane spotrebiteľa, za porušenie povinností ustanovených týmto zákonom alebo právne záväznými aktmi Európskej únie v oblasti ochrany spotrebiteľa uloží orgán dozoru výrobcovi, predávajúcemu, dovozcovi, dodávateľovi alebo osobe podľa alebo § 26 pokutu do 66 400 eur; za opakované porušenie povinnosti počas 12 mesiacov uloží pokutu do 166 000 eur.
Podľa § 24 ods. 5 zákona o ochrane spotrebiteľa, pri určení výšky pokuty sa prihliada najmä na charakter protiprávneho konania, závažnosť porušenia povinnosti, spôsob a následky porušenia povinnosti.
Ukladanie pokút za správne delikty podlieha uváženiu správneho orgánu (diskrečná právomoc), v ktorom správny orgán v rámci zákonom dovoleného rozhodovacieho procesu v stanovených limitoch uplatňuje svoju právomoc a určí výšku sankcie. Použitie správnej úvahy musí byť v súlade so zásadami logického uvažovania a rozhodnutie, ktoré je výsledkom tohto procesu, musí byť riadne zdôvodnené.
Výšku pokuty je v rámci administratívneho trestania nutné diferencovať a individualizovať, majúc na zreteli základné funkcie ukladania sankcií - individuálnu a generálnu prevenciu. Pri rozhodovaní o pokute žalovaný použil svoju diskrečnú právomoc v medziach zákonného rámca, uložená pokuta je na dolnej hranici trestnej sadzby, jej výška s ohľadom na zistené okolnosti nie je neprimeraná ani likvidačná. Žalovaný uvážil všetky hľadiská pre určenie výšky pokuty v zmysle § 24 ods. 5 zákona o ochrane spotrebiteľa a to

7
2S 163/15
charakter protiprávneho konania, závažnosť porušenia povinnosti, spôsob a následky porušenia. Žalovaný prihliadnuc na uvedené hľadiská dokonca vyhovel námietkam žalobcu v odvolaní proti prvostupňovému rozhodnutiu týkajúcim sa výšky pokuty a pristúpil k jej zníženiu. Súd má za to, že skutkové okolnosti identifikované v odôvodnení napadnutého rozhodnutia sú dostatočným podkladom pre uloženú sankciu tak z hľadiska represívneho, ako aj preventívneho.
Vzhľadom na uvedené dospel Krajský súd v Bratislave k záveru, že žalobu je potrebné podľa § 250j ods. 1 O.s.p. zamietnuť, nakoľko napadnuté rozhodnutie bolo vydané v súlade so zákonom a námietky žalobcu neodôvodňovali jeho zrušenie.
C) náhrade trov konania súd rozhodol podľa § 250k ods. 1 O.s.p. a v konaní neúspešnému žalobcovi právo na ich náhradu nepriznal, rovnako ani žalovanému, ktorý podľa ustálenej judikatúry nemá v takomto prípade právo na náhradu trov konania.
Toto rozhodnutie senát Krajského súdu v Bratislave prijal pomerom hlasov 3 : 0 (§ 3 ods. 9 zákona č. 757/2004 Z. z. v znení zákona č. 33/2011 Z. z.).
Po učenie: Proti tomuto rozsudku možno podať odvolanie do 15 dní odo. dňa jeho doručenia, písomne, dvojmo na Krajský súd v Bratislave.
V odvolaní sa má popri všeobecných náležitostiach (§ 42 ods. 3 O.s.p. ) uviesť, proti ktorému rozhodnutiu smeruje, v akom rozsahu sa napáda, v čom sa toto rozhodnutie alebo postup súdu považuje za nesprávny a čoho sa odvolatel' domáha.
JUDr. Marián Trenčan
predseda senátu
V Bratislave, dňa 30.03.2016
Za správnosť vyhotovenia: Ladislava Drahovsk^^T^