Slovenská obchodná inšpekcia
Ústredný inšpektorát Slovenskej obchodnej inšpekcie so sídlom v Bratislave
Prievozská 32, pošt. prieč. 29, 827 99  Bratislava

Číslo : SK/0755/99/2012                                                             Dňa : 27.05.2013
           SK/0756/99/2012

Podľa ustanovenia § 58 ods. 1 zákona č. 71/1967 Zb. o správnom konaní (správny poriadok), Slovenská obchodná inšpekcia Ústredný inšpektorát Slovenskej obchodnej inšpekcie so sídlom v Bratislave, vo veci odvolania účastníka konania – POHOTOVOSŤ, s.r.o., Pribinova 25, 811 09 Bratislava, IČO: 35 807 598, kontrola vykonaná dňa 06.06.2012 v sídle spoločnosti  POHOTOVOSŤ, s.r.o., Pribinova 25, Bratislava, proti rozhodnutiu Inšpektorátu Slovenskej obchodnej inšpekcie so sídlom v Bratislave pre Bratislavský kraj, č. P/0193/01/2012, zo dňa 14.09.2012, ktorým bola podľa § 24 ods. 1 zákona č. 250/2007 Z.z. o ochrane spotrebiteľa a o zmene zákona Slovenskej národnej rady č. 372/1990 Zb. o priestupkoch v znení neskorších predpisov uložená peňažná pokuta vo výške 15 000 EUR, slovom: pätnásťtisíc eur, pre porušenie § 7 ods. 1 v nadväznosti na § 7 ods. 2 písm. a/ a písm. b/, vyššie cit. zákona o ochrane spotrebiteľa a proti rozhodnutiu Inšpektorátu Slovenskej obchodnej inšpekcie so sídlom v Bratislave pre Bratislavský kraj, č. P/0194/01/2012, zo dňa 14.09.2012, ktorým bola podľa § 24 ods. 1 zákona č. 250/2007 Z.z. o ochrane spotrebiteľa a o zmene zákona Slovenskej národnej rady č. 372/1990 Zb. o priestupkoch v znení neskorších predpisov uložená peňažná pokuta vo výške 15 000 EUR, slovom: pätnásťtisíc eur, pre porušenie § 7 ods. 1 v nadväznosti na § 7 ods. 2 písm. a/ 
a písm. b/ vyššie cit. zákona o ochrane spotrebiteľa v znení neskorších predpisov, podľa § 59 ods. 2 správneho poriadku takto
r o z h o d o l

tak, že z dôvodu hospodárnosti správneho konania spája do jedného konania rozhodnutie 
I. stupňového správneho orgánu č. P/0194/01/2012 evidované na odvolacom orgáne pod číslom SK/0756/99/2012 a rozhodnutie I. stupňového správneho orgánu č. P/00193/01/2012 evidované na odvolacom správnom orgáne pod č. SK/0755/99/2012, napadnuté rozhodnutia vo výrokovej časti m e n í tak, že:
účastníkovi konania: POHOTOVOSŤ, s.r.o., Pribinova 25, 811 09 Bratislava,
IČO: 35 807 598 (ďalej len „účastník konania“)
pre porušenie zákazu nekalých obchodných praktík 
realizáciou obchodnej  praktiky, ktorá je v rozpore s požiadavkami odbornej starostlivosti a podstatne narušuje alebo môže narušiť ekonomické správanie spotrebiteľa vo vzťahu k poskytovanej službe - pri výkone kontroly inšpektormi SOI zo dňa 06.06.2012 v spoločnosti POHOTOVOSŤ, s.r.o., Pribinova 25, Bratislava, ako aj následným zabezpečením doplňujúcich podkladových materiálov bolo zistené, že účastník konania pri uzatváraní Zmluvy o úvere č. 601000074 zo dňa 20.09.2011 so spotrebiteľom p. F. J. pri uzatváraní Zmluvy o úvere č. 203800282 zo dňa 30.06.2011 so spotrebiteľkou p. P. H. postupoval v rozpore s požiadavkami odbornej starostlivosti, čím podstatne narušil ekonomické správanie spotrebiteľa vo vzťahu k poskytovanej službe, čo malo za následok značné obmedzenie schopnosti spotrebiteľa urobiť rozhodnutie, ktoré by pri dostatku informácií inak neurobil. Zaškrtnutím políčka v zmluve, majúceho svedčiť o poskytnutí úveru na výkon povolania spotrebiteľa, bez reálneho stotožnenia povolania spotrebiteľa a zistenia, aký konkrétny súvis s takýmto povolaním či predmetom činnosti spotrebiteľa vôbec uzavretie príslušnej zmluvy má, účastník konania, ako poskytovateľ úveru, nedodržal úroveň osobitnej schopnosti a starostlivosti zodpovedajúcu čestnej obchodnej praxi či všeobecnej zásade dobrej viery uplatňovanej v jeho oblasti činnosti, keďže spotrebiteľ p. F. bol v čase podpisu Zmluvy o úvere č. 601000074 zo dňa 20.09.2011 v invalidnom dôchodku a nijakú činnosť majúcu charakter zamestnania, povolania či podnikania nevykonával a taktiež spotrebiteľka p. P. bola v čase podpisu Zmluvy o úvere č. 203800282 zo dňa 30.06.2011 v invalidnom dôchodku a nijakú činnosť majúcu charakter zamestnania, povolania či podnikania nevykonávala,
čím došlo k naplneniu znakov nekalej obchodnej praktiky v zmysle § 7 ods. 2 písm. a), b) zákona č. 250/2007 Z. z. o ochrane spotrebiteľa, v znení neskorších predpisov a k porušeniu 
§ 7 ods. 1 zákona č. 250/2007 Z. z. o ochrane spotrebiteľa, v znení neskorších predpisov
podľa § 24 ods. 1 zákona č. 250/2007 Z.z. o ochrane spotrebiteľa a o zmene zákona Slovenskej národnej rady č. 372/1990 Zb. o priestupkoch v znení zákona č. 397/2008 Z.z. a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov ukladá pokutu vo výške 30 000 EUR, slovom: tridsaťtisíc eur. Uloženú pokutu je účastník konania povinný uhradiť do 15 dní odo dňa doručenia tohto rozhodnutia priloženou poštovou poukážkou alebo príkazom na úhradu na účet: Štátna pokladnica, č. ú.: 7000065068, numerický kód-8180, VS-01930112.
O d ô v o d n e n i e :

	Inšpektorát Slovenskej obchodnej inšpekcie (ďalej len „SOI“) so sídlom v Bratislave pre Bratislavský kraj rozhodnutím č. P/0193/01/2012 a rozhodnutím č. P/0194/01/2012 uložil účastníkovi konania – POHOTOVOSŤ, s.r.o. – peňažné pokuty vo výškach 15 000,- EUR pre naplnenie znakov nekalej obchodnej praktiky podľa § 7 ods. 2 písm. a), b) zákona č. 250/2007 Z. z. o ochrane spotrebiteľa, v znení neskorších predpisov v dôsledku porušenia § 7 ods. 1 zákona č. 250/2007 Z. z. o ochrane spotrebiteľa a o zmene zákona Slovenskej národnej rady č. 372/1990 Zb. o priestupkoch v znení zákona č. 397/2008 Z.z. a o zmene a doplnení niektorých zákonov (ďalej len „zákon o ochrane spotrebiteľa“).
     Dňa 06.06.2012 vykonali inšpektori SOI kontrolu v sídle spoločnosti: POHOTOVOSŤ, s.r.o., Pribinova 25, Bratislava pri ktorej bolo zistené, že účastník konania postupoval v rozpore s požiadavkami odbornej starostlivosti, čím podstatne narušil ekonomické správanie spotrebiteľov vo vzťahu k poskytovanej službe, čo malo za následok obmedzenie schopnosti spotrebiteľov urobiť rozhodnutie, ktoré by inak neurobili.
     Proti rozhodnutiu o uložení pokuty podal účastník konania odvolanie.
     Odvolací orgán podľa § 59 ods. 1 Správneho poriadku preskúma napadnuté rozhodnutie v celom rozsahu; ak je to nevyhnutné, doterajšie konanie doplní, prípadne zistené vady odstráni. Podľa ods. 2 ak sú pre to dôvody, odvolací orgán rozhodnutie zmení alebo zruší, inak odvolanie zamietne a rozhodnutie potvrdí.
	Preskúmaním veci v odvolacom konaní bol zistený dôvod na zmenu napadnutého rozhodnutia. 
      Podľa § 3 ods. 1 Správneho poriadku správne orgány postupujú v konaní v súlade so zákonmi a inými právnymi predpismi.
     Podľa § 3 ods. 4 Správneho poriadku, v zmysle ktorého musia správne orgány dbať na to, aby konanie prebiehalo hospodárne a bez zbytočného zaťažovania účastníkov konania a iných osôb.
     Podľa § 3 ods. 5 prvá veta Správneho poriadku rozhodnutie správnych orgánov musí vychádzať zo spoľahlivo zisteného stavu veci.
    Podľa § 32 ods. 1 Správneho poriadku je správny orgán povinný zistiť presne a úplne skutočný stav veci a za tým účelom si obstarať potrebné podklady pre rozhodnutie, pritom nie je viazaný len návrhmi účastníkov konania.
     Odvolací orgán podľa § 59 ods. 1 Správneho poriadku preskúma napadnuté rozhodnutie v celom rozsahu; ak je to nevyhnutné, doterajšie konanie doplní, prípadne zistené vady odstráni. Podľa ods. 2 ak sú pre to dôvody, odvolací orgán rozhodnutie zmení alebo zruší, inak odvolanie zamietne a rozhodnutie potvrdí.
    Z dôvodu hospodárnosti a účelnosti správneho konania, odvolací orgán pristúpil k zlúčeniu prvostupňových správnych rozhodnutí č. P/0194/01/2012 a č. P/193/01/2012. Vzhľadom na uvedené skutočnosti odvolací orgán uložil pokutu  vo výške 30 000 €. Pri ukladaní výšky postihu odvolací orgán zohľadnil charakter nekalej obchodnej praktiky ako aj dopad na zákonné práva spotrebiteľa, nakoľko konaním účastníka konania došlo k vážnemu zásahu do práv spotrebiteľa vytvorením nerovnováhy vo vzájomných vzťahoch, ktorá spotrebiteľovi pri nedodržaní dobromyseľnosti a odbornej starostlivosti zo strany účastníka konania poškodila. Správny orgán prihliadol na skutočnosť, že účastník konania vo vzťahu k spotrebiteľovi zneužil svoje postavenie silnejšej zmluvnej strany práve pri poskytovaní spotrebiteľského úveru. Zároveň správny orgán prihliadol na skutočnosť, že používanie nekalej obchodnej praktiky pri konaní so spotrebiteľom, je závažným zásahom do práv spotrebiteľa chránených zákonom, ktorého dôsledkom je porušenie ekonomického záujmu spotrebiteľa vo veľkom rozsahu. Odvolací orgán pri určovaní výšky pokuty vzal do úvahy aj skutočnosť, že sa jedná o pretrvávajúce protiprávne konanie účastníka konania. Keďže ani opakované kontroly zo strany orgánu dozoru neboli dôvodom, aby účastník konania pristúpil k náprave tým, že by pri uzatváraní spotrebiteľských úveroch rešpektoval odbornú starostlivosť vo vzťahu k poskytovanej službe. Konanie účastníka konania aj naďalej napĺňalo znaky nekalej obchodnej praktiky, ktorá je v rozpore s požiadavkami odbornej starostlivosti nedodržaním úrovne osobitnej starostlivosti a starostlivosti zodpovedajúcej čestnej obchodnej praxi či všeobecnej zásade viery uplatňovanej v oblasti uzatváranie spotrebiteľských úverov.
    Povinnosťou účastníka konania bolo dodržiavať zákaz používania nekalej obchodnej praktiky, ktorá je v rozpore s požiadavkami odbornej starostlivosti a ktorá môže podstatne narušiť ekonomické správanie spotrebiteľa vo vzťahu k službe; čo účastník konania porušil.
     Inšpektori SOI vykonali dňa 06.06.2012 kontrolu v sídle spoločnosti: POHOTOVOSŤ, s.r.o., Pribinova 25, Bratislava, zameranú na prešetrenie podnetov spotrebiteľov č. 929/2012 a č. 672/2012.
     Pri výkone kontroly bolo zistené, že kontrolovaný subjekt pri uzatváraní Zmluvy o úvere č. 601000074 zo dňa 20.09.2011 so spotrebiteľom p. J. F., postupoval v rozpore s požiadavkami odbornej starostlivosti, čím podstatne narušil ekonomické správanie spotrebiteľa vo vzťahu k poskytovanej službe, čo malo za následok značné obmedzenie schopnosti spotrebiteľa urobiť rozhodnutie, ktoré by pri dostatku informácií inak neurobil.
Zaškrtnutím políčka v zmluve, majúceho svedčiť o poskytnutí úveru na výkon povolania spotrebiteľa, bez reálneho stotožnenia povolania spotrebiteľa a zistenia aký konkrétny súvis s takýmto povolaním či predmetom činnosti spotrebiteľa vôbec uzavretie príslušnej zmluvy má, kontrolovaný subjekt, ako poskytovateľ úveru, nedodržal úroveň osobitnej schopnosti a starostlivosti zodpovedajúcu čestnej obchodnej praxi či všeobecnej zásade dobrej viery uplatňovanej v jeho oblasti činnosti.
Spotrebiteľ p. F. bol v čase podpisu Zmluvy o úvere č. 601000074 zo dňa 20.09.2011 v invalidnom dôchodku a nijakú činnosť majúcu charakter zamestnania, povolania či podnikania nevykonával. Uvedenú skutočnosť potvrdzuje predložené Rozhodnutie o zvýšení invalidného dôchodku č. zo dňa 08.12.2011, ako aj oznámenie Sociálnej poisťovne, pobočka Martin č. zo dňa 10.08.2012, ktoré vypovedá o tom, že p. J. F. bol prihlásený v registri poistencov Sociálnej poisťovne do 24.02.2005 a od tohto dátumu nie je evidovaný v registri poistencov a sporiteľov starobného dôchodkového poistenia ako samostatne zárobkovo činná osoba ani ako zamestnanec.
     Súčasne pri výkone kontroly SOI zo dňa 06.06.2012 v sídle spoločnosti: POHOTOVOSŤ, s.r.o., Pribinova 25, Bratislava bolo taktiež zistené, že kontrolovaný subjekt pri uzatváraní Zmluvy o úvere č. 203800282 zo dňa 30.06.2011 so spotrebiteľkou p. P. H., postupoval v rozpore s požiadavkami odbornej starostlivosti, čím podstatne narušil ekonomické správanie spotrebiteľky vo vzťahu k poskytovanej službe, čo malo za následok značné obmedzenie schopnosti spotrebiteľky urobiť rozhodnutie, ktoré by pri dostatku informácií inak neurobila. Zaškrtnutím políčka v zmluve, majúceho svedčiť o poskytnutí úveru na výkon povolania spotrebiteľky, bez reálneho stotožnenia povolania spotrebiteľky a zistenia aký konkrétny súvis s takýmto povolaním či predmetom činnosti spotrebiteľky vôbec uzavretie príslušnej zmluvy má, kontrolovaný subjekt, ako poskytovateľ úveru, nedodržal úroveň osobitnej schopnosti a starostlivosti zodpovedajúcu čestnej obchodnej praxi či všeobecnej zásade dobrej viery uplatňovanej v jeho oblasti činnosti.
Spotrebiteľka p. P. bola v čase podpisu Zmluvy o úvere č. 203800282 zo dňa 30.06.2011 v invalidnom dôchodku a nijakú činnosť majúcu charakter zamestnania, povolania či podnikania nevykonávala. Uvedenú skutočnosť potvrdzuje jednak predložené Rozhodnutie o zvýšení invalidného dôchodku č. zo dňa 08.12.2011, ako aj oznámenie Sociálnej poisťovne, pobočka Trnava č. zo dňa 23.07.2012, ktoré vypovedá o tom, že p. H. P. sa nenachádza ani nenachádzala v registri poistencov Sociálnej poisťovne.
K vylúčeniu zmluvy o úvere spod režimu právnej úpravy spotrebiteľských úverov môže dôjsť len v prípade, keď je jednoznačne preukázané, že povolanie spotrebiteľa patrí do skupiny povolaní vykonávaných v tzv. podnikateľskom režime (resp. do skupiny iných povolaní), ako aj po náležitom vyhodnotení zhody zmluvou proklamovanej okolnosti - poskytnutia úveru naozaj na výkon povolania so skutočnosťou.
V prípade predmetnej zmluvy nedošlo k takémuto vyhodnoteniu a úver poskytnutý spotrebiteľke bol bez ďalšieho subsumovaný pod úpravu Obchodného zákonníka, čím bolo zhoršené postavenie spotrebiteľov vo vzťahu k zvýšenej právnej ochrane zabezpečenej právnym režimom zákona o spotrebiteľských úveroch, predovšetkým vo vzťahu k informáciám, s ktorými je povinný veriteľ oboznámiť spotrebiteľa pred uzavretím zmluvy, vo vzťahu k náležitostiam, k výške zákonom regulovanej odplaty a v neposlednom rade k neuvedeniu základného porovnávacieho údaju ročnej percentuálnej miery nákladov (RPMN).
Uvedeným konaním došlo k naplneniu znakov nekalej obchodnej praktiky v zmysle § 7 ods. 2 písm. a), b) zákona č. 250/2007 Z. z. o ochrane spotrebiteľa, čím došlo k porušeniu § 7 ods. 1 zákona č. 250/2007 Z. z. o ochrane spotrebiteľa.
     Za zistené nedostatky, ako predávajúci v zmysle § 2 písm. b) bod 1 zákona o ochrane spotrebiteľa v plnom rozsahu zodpovedá účastník konania.
	V podanom odvolaní zo dňa 02.10.2012  proti rozhodnutiu č. P/0194/01/2012 účastník konania uvádza, že rozhodnutie správneho orgánu považuje za nezákonné. Postupom správneho orgánu a následným vydaním rozhodnutia došlo zo strany správneho orgánu k porušeniu práv účastníka konania, nakoľko správny orgán v rozpore s ustanoveniami zákona č.71/1967 Zb. o správnom konaní (konkrétne § 18 ods. 2 a § 33 ods. 2) neprípustne, listinou doručenou dňa 24.08.2012 spojil oznámenie o začatí správneho konania s úplne iným procesným úkonom - splnením si povinnosti dať účastníkovi pred vydaním rozhodnutia možnosť vyjadriť sa k jeho podkladu i k spôsobu jeho zistení, prípadne navrhnúť jeho doplnenie. Má za to, že už len zo samotnej povahy týchto inštitútov (jeden sa týka začatia konania a druhý dokazovania a jeho ukončenia), ako aj toho, že ide o procesné úkony upravené dvoma rozdielnymi ustanoveniami správneho poriadku, a aj toho, že takýto postup správny poriadok ako verejnoprávny predpis kogentnej povahy neumožňuje, je zrejmé, že je neprípustné ich spájať. Účastník konania považuje za jednoznačne preukázané, že uvedeným postupom správny orgán úplne vylúčil účastníka konania z procesu dokazovania a zisťovania podkladov rozhodnutia.
     Ďalej podotýka, že správny orgán neuviedol žiadne podklady rozhodnutia a ich zisťovanie (s výnimkou predmetnej zmluvy o úvere), z čoho vyplýva, že účastník konania sa nemal k čomu vyjadriť. Účastník konania poukazuje na ustanovenie § 33 ods. 2 správneho poriadku a uvádza, že podľa odbornej literatúry povinnosť správneho orgánu a tomu zodpovedajúce právo účastníka konania podľa § 33 ods. 2 správneho poriadku nastupuje až po skončení dokazovania s uvedením jednotlivých dôkazov a výzvou na nahliadnutie do spisu správneho orgánu. V danom prípade sa tak nestalo. Zmyslom ustanovenia § 33 ods. 2 správneho poriadku je totiž oboznámiť účastníka konania o jednotlivých dôkazoch, aby sa tento k ich úplnosti a spôsobu vykonania mohol vyjadriť. O toto právo bol účastník konania postupom správneho orgánu ukrátený a aj z tohto dôvodu rozhodol správny orgán nezákonne. Účastník konania poukazuje na odôvodnenie rozhodnutia na strane 5 prvostupňového správneho rozhodnutia, v ktorom správny orgán sám uvádza nejednoznačnosť vo vykonanom dokazovaní. Namieta, že správny orgán dostatočne nevykonal dôkazy v danej veci, ba čo viac, nevykonal ani dôkazy navrhnuté účastníkom konania. Správny orgán uvádza: „V danom prípade nie je jednoznačné, či vôbec došlo pred zaškrtnutím predmetného políčka k definovaniu pojmu povolanie vo vzťahu k žiadateľom úveru”. Z tohto má účastník konania jednoznačne za preukázané, že správny orgán sa nezaoberal navrhnutými dôkazmi, v opačnom prípade by nedospel k záveru uvedenému v rozhodnutí.
     Účastník konania má ďalej za to, že konaním správneho orgánu bolo porušené právo účastníka konania na účinnú obranu, nakoľko tým, že správny orgán neoboznámil účastníka konania so všetkými podkladmi rozhodnutia, mu nebolo umožnené vyjadriť sa k všetkým rozhodujúcim skutočnostiam konania a vzniesť prípadné ďalšie návrhy na doplnenie dokazovania. Ďalej účastník konania poukazuje na ustanovenie § 32 ods. 1 a 2, § 3 ods. 2 a 
§ 46 správneho poriadku. Má za to, že správny orgán nepostupoval v zmysle procesnoprávnych ustanovení správneho poriadku a napadnuté rozhodnutie vydal na základe nedostatočne zisteného skutkového stavu. Správny orgán si ďalej nezaobstaral potrebné podklady pre rozhodnutie.
     Účastník konania sa domnieva, že správny orgán založil svoje rozhodnutie iba na skutočnosti, že p. P. ako dlžník z úverovej zmluvy bola v invalidnom dôchodku, a teda sa na ňu vzťahovala spotrebiteľská ochrana. V tomto smere uvádza, že skutočnosť, že p. P. nebola v čase uzatvárania zmlúv o úvere s účastníkom konania evidovaná v registri poistencov Sociálnej poisťovne ešte neznamená, že si úver na výkon povolania nemôže vziať. Účastník konania nemá žiadnu zákonom stanovenú povinnosť preverovať, či žiadatelia o úver sú alebo nie sú evidovaní na Sociálnej poisťovni. Podotýka, že Sociálna poisťovňa takéto informácie ani na žiadosť tretích osôb neposkytuje.
     Účastník konania zdôrazňuje, že p. P. v dodatku k zmluve o úvere vyhlásila, že veriteľom poskytnuté finančné prostriedky použije na nákup telekomunikačnej techniky za účelom výkonu povolania. Správny orgán automaticky zaujal stanovisko, že nakoľko je pani P. v invalidnom dôchodku nemôže si vziať úver na výkon dôchodku, pričom nie je ani registrovaná na Sociálnej poisťovni. Účastník konania podotýka, že p. P. mala v čase uzatvorenia zmluvy o úvere 58 rokov, čo neznamená, že nemohla popri poberaní invalidného dôchodku vykonávať zárobkovú činnosť. Účastník konania namieta aj to, že správny orgán rovnako vôbec nezisťoval okolnosti uzavierania dotknutých úverových zmlúv, nakoľko nevykonal navrhované dôkazy ako napr. výsluch mandatára účastníka konania ako ani výsluch samotnej p. P..
     Uvádza, že správny orgán nevzal do úvahy judikatúru - „Ak dodávateľ koná v dobrej viere, že druhá strana nie je spotrebiteľ nemôže sa táto osoba dovolávať toho, že mala postavenie spotrebiteľa“ (ESD, C-464/Ol, vo veci Johann Gruber proti Bay Wa AG). Rovnako, pokiaľ spotrebiteľ predstiera, že je podnikateľom (alebo v tomto smere uvedie dodávateľa do omylu), je treba takúto obligáciu charakterizovať ako obchod, a nie spotrebiteľský záväzok, pretože je potrebné chrániť dodávateľovu dobrú vieru, pretože dobrá viera je všeobecným princípom zmluvného práva (Bundesgerichtshof, SRN, 22.12.2004, 
VIII ZR 91/04).
     V prípade, ak by správny orgán vzal do úvahy všetky argumenty účastníka konania a vykonal navrhované dôkazy, dospel by k záveru, ktorý účastník konania uviedol vo svojom vyjadrení zo dňa 31.08.2012 a to, že zo strany účastníka konania nedošlo k nedodržaniu úrovne osobitnej schopnosti a starostlivosti zodpovedajúcej čestnej obchodnej praxi či všeobecnej zásade dobrej viery uplatňovanej v oblasti jej činnosti. Opätovne zdôrazňuje, že prehlásením v zmluve o úvere s vlastnoručným podpisom o tom, že menovaná si vzala úver na výkon ich povolania mal účastník konania jednoznačne za preukázané, aká je jeho skutočná vôľa. Účastník konania opätovne zdôrazňuje, že žiadny právny predpis nevyžaduje, aby došlo k reálnemu stotožneniu povolania žiadateľov o úver a k zisťovaniu, aký konkrétny súvis s takýmto povolaním uzavretie príslušnej zmluvy o úvere má.
     Účastník konania ďalej namieta, že rozhodnutie správneho orgánu je čo do právneho posúdenia nesprávne, a teda nezákonné (§ 3 ods. 1, § 46 správneho poriadku). Podľa § 2 
písm. a) v čase uzavretia zmluvy o úvere platného a účinného zákona o spotrebiteľských úveroch (zákon č. 129/2010 Z.z., o spotrebiteľských úveroch a o iných úveroch a pôžičkách pre spotrebiteľov a o zmene a doplnení niektorých zákonov) spotrebiteľom je „fyzická osoba, ktorej je ponúkaný alebo bol poskytnutý spotrebiteľský úver na iný účel ako na výkon zamestnania, povolania alebo podnikania“. Nakoľko zákon o spotrebiteľských úveroch je špeciálnou právnou úpravou (lex specialis), je v tomto smere vylúčená akákoľvek iná definícia spotrebiteľa, a to či už v zmysle zákona o ochrane spotrebiteľa alebo Občianskeho zákonníka. Z predmetnej definície spotrebiteľa jasne vyplýva, že z hľadiska určenia jeho statusu je rozhodujúce na aký účel bol spotrebiteľský úver poskytnutý, a teda nie na aký účel boli poskytnuté peňažné prostriedky dlžníka následne použité. Ak bol teda predmetný úver výlučne na základe vyhlásenia dlžníka poskytnutý na účel povolania, je jasné, že nepôjde o spotrebiteľský úver. Iný výklad tohto ustanovenia by bol v hrubom rozpore so zákonom, a teda neprípustný.
     Účastník konania poukazuje na to, že dlžník výslovne vyhlásil a svoje vyhlásenia potvrdil svojim podpisom v zmluvách o úvere, že finančné prostriedky sú poskytnuté na výkon povolania. V zmluve a vo Všeobecných podmienkach poskytnutia úveru dlžník vyhlásil, že sa oboznámil a súhlasia s obsahom zmluvy (vrátane Všeobecných podmienok poskytnutia úveru), a že nemá k nim žiadne výhrady a zaväzuje sa ich dodržiavať. Dlžník okrem iného tiež prehlásil, že informácie, ktoré poskytol účastníkovi konania pred uzatvorením zmlúv o úvere sú pravdivé.
     Účastník konania sa domnieva, že odborne a starostlivo vysvetlil pred uzatvorením predmetných zmlúv o úvere jednotlivé ustanovenia zmlúv o úvere, ako aj informoval o účele poskytnutia úveru, možnosti jeho splácania. Poukazuje na to, že samotný správny orgán priznal nejednoznačnosť vo vykonanom dokazovaní, nakoľko v odôvodnení rozhodnutia uviedol, že nie je jednoznačné, či vôbec došlo pred zaškrtnutím predmetného políčka k definovaniu pojmu povolanie vo vzťahu k žiadateľom úveru. Má za to, že dlžník, ktorý na základe vlastného konania nemienil použiť peňažné prostriedky na svoju súkromnú potrebu, nie je spotrebiteľom. Vzájomný právny vzťah účastníka konania a dlžníka je teda obchodno-právny a uplatnenie právnych noriem s cieľom ochrany spotrebiteľa nie je vôbec na mieste.
	Účastník konania dáva do pozornosti judikatúru NS SR č. R61/2011, podľa ktorej nie je možné opakovane uložiť pokutu tomu istému subjektu za protiprávne konania rovnakého druhu. Účastník konania poukazuje na to, že prvé rozhodnutie bolo uložené dňa 27.04.2011 - č.P/0557/01/2010, druhé dňa 18.05.2011 - č.P/0273/01/, tretie dňa 14.03.2012 - č.P/0724/01/2011 a štvrté dňa 31.07.2012 - č.P/00016/01/2012. Účastník konania považuje za zrejmé, že tretia a štvrtá pokuta bola uložená až po spáchaní správneho deliktu, pre ktorý sa uložila pokuta podľa tohto rozhodnutia. Zastáva názor, že v tomto konaní je potrebné zohľadniť aj to, že prvá a druhá pokuta sa týkala úveru s poplatkom vo výške 908 € a 1500 €. V tomto správnom konaní bol však poskytnutý úver s poplatkom 168 €. S výškou pokuty sa nemôže stotožniť, nakoľko ju považuje za neprimerane vysokú. Zároveň správny orgán nevykonal všetko potrebné dokazovanie napríklad výsluch mandatára ako ani samotného účastníka konania. Rovnako sa nemôže stotožniť ani s tvrdením správneho orgánu, že „pokiaľ by dlžníkovi bolo poskytnutých viac informácií, tento by zmluvu o úvere neuzatvoril.“ Účastník konania žiada o zrušenie rozhodnutia a zastavenie konania pre odpadnutie dôvodu.
     V podanom odvolaní zo dňa 02.10.2012 proti rozhodnutiu č. P/0193/01/2012 účastník konania uvádza totožné argumenty, ktoré uviedol aj v rozhodnutí č. P/0194/01/2012. Naviac však uvádza, že pán F. v dodatku k zmluve o úvere vyhlásil, že veriteľom poskytnuté finančné prostriedky použije na náklady školenia a rekvalifikáciu. Z toho vyplýva, že správny orgán sa daným vyhlásením vôbec nezaoberal a nevzal do úvahy ani tú možnosť, že žiadateľ o úver si môže vziať úver na to, aby začal s výkonom povolania. Podotýka, že p. F. mal v čase uzatvorenie zmluvy o úvere 39 rokov, čo neznamená, že by popri poberaní invalidného dôchodku nemohol vykonávať zárobkovú činnosť. Zmluva o úvere s p. F. bola uzatvorená dňa 20.09.2011 a je teda zrejmé, že tretia a štvrtá pokuta boli uložené až po spáchaní správneho deliktu. To znamená, že správny orgán nemohol uložiť pokutu s prihliadnutím na tretiu a štvrtú pokutu, pretože tie boli uložené až po spáchaní správneho deliktu. Vzhľadom na to, že správny orgán nesmel prihliadnuť na výšku tretej a štvrtej pokuty je zrejmé, že uložená výška pokuty mala byť podstatne nižšia.
	K tomu odvolací orgán uvádza, že po preskúmaní napadnutého rozhodnutia nezistil dôvod na jeho zrušenie. Odvolací orgán vyhodnotil tvrdenia účastníka konania o nespoľahlivo zistenom skutkovom stave a nesprávnom právnom posúdení veci, ako neopodstatnené a nemajúce oporu v skutkových zisteniach, ako aj vo všeobecne záväzných právnych predpisoch. Odvolací orgán má za to, že práva účastníka konania  v správnom konaní neboli žiadnym spôsobom porušené, nakoľko správny orgán rozhodol na základe a v medziach zákona. Žalobca zastáva názor, že v správnom konaní a pri vydávaní rozhodnutia postupoval v súlade s § 32, § 46 a § 47 Správneho poriadku. V súlade s ustanoveniami § 47 ods. 3, v odôvodnení rozhodnutia uviedol skutočnosti, ktoré boli podkladom na rozhodnutie, úvahy akými bol vedený pri hodnotení dôkazov a pri použití právnych predpisov, na základe ktorých rozhodol. Námietky vznesené účastníkom konania, že „neuviedol žiadne podklady k rozhodnutiu“ ho podľa názoru odvolacieho orgánu nezbavujú zodpovednosti za kontrolou presne a spoľahlivo zistené porušenie zákona. V súvislosti s argumentáciou účastníka konania, ktorý namietal spájanie inštitútov – „oznámenia o začatí správneho konania s procesným úkonom dať účastníkovi možnosť vyjadriť sa pred vydaním rozhodnutia k podkladom  rozhodnutia“, odvolací orgán uvádza, že  účastník konania nebol vylúčený z procesu dokazovania. Počas vykonanej kontroly bol v prevádzke účastníka konania prítomný konateľ, ktorý bol oboznámený so závermi šetrenia podnetu, a ktorý inšpekčný záznam SOI osobne prevzal. Taktiež účastník konania mal možnosť vyjadriť sa k oznámeniu o začatí správneho konania, ktorú využil dňa 31.08.2012 k oznámeniu o začatí správneho konania č. P/00193/01/2012 a č.P/0194/01/2012.
Podľa § 2 písm. a) zákona o ochrane spotrebiteľa, spotrebiteľom sa rozumie fyzická alebo právnická osoba, ktorá nakupuje výrobky alebo používa služby pre osobnú potrebu alebo pre potrebu príslušníkov svojej domácnosti.
Podľa § 2 písm. b) bod 1 zákona o ochrane spotrebiteľa, predávajúcim je podnikateľ, ktorý spotrebiteľovi ponúka alebo predáva výrobky, alebo poskytuje služby, alebo jeho splnomocnenec.
Podľa § 7 ods. 1 zákona o ochrane spotrebiteľa, nekalé obchodné praktiky sú zakázané.
Podľa § 7 ods. 2 zákona o ochrane spotrebiteľa, obchodná praktika sa považuje za nekalú, ak
a) je v rozpore s požiadavkami odbornej starostlivosti,
b) podstatne narušuje alebo môže podstatne narušiť ekonomické správanie priemerného spotrebiteľa vo vzťahu k výrobku alebo službe, ku ktorému sa dostane alebo ktorému je adresovaná, alebo priemerného člena skupiny, ak je obchodná praktika orientovaná na určitú skupinu spotrebiteľov.
Posúdením postupu a rozhodnutia prvostupňového správneho orgánu bolo zistené, že účastník konania preukázateľne porušil zákonom stanovený zákaz vyplývajúci z § 7 ods. 1 zákona o ochrane spotrebiteľa. Zákon o ochrane spotrebiteľa jasne upravuje, že spotrebiteľ má právo na ochranu pred používaním nekalých obchodných praktík zo strany predávajúceho, ktoré sú v rozpore s odbornou starostlivosťou a môžu podstatne narušiť ekonomické správanie spotrebiteľa vo vzťahu k službe. Stanovisko správneho orgánu podporuje aj ochrana spotrebiteľa koncipovaná v Smernici Európskeho parlamentu a Rady  2005/29/ES z 11. mája 2005 o nekalých obchodných praktikách podnikateľov voči spotrebiteľom na vnútornom trhu, a ktorou sa mení a dopĺňa smernica Rady 84/450/EHS, smernice Európskeho parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ESa 2002/65/ES a nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004, ktorá sa uplatňuje na nekalé obchodné praktiky podnikateľom voči spotrebiteľom pred, počas a po uskutočnení obchodnej transakcie vo vzťahu k produktu. V zmysle článku 5 Smernice, obchodná praktika je nekalá ak je v rozpore s požiadavkami odbornej starostlivosti a podstatne narušuje alebo je spôsobilá podstatne narušiť ekonomické správanie priemerného spotrebiteľa vo vzťahu k produktu, ku ktorému sa dostane alebo ktorému je adresovaná, alebo priemerného člena skupiny, ak je obchodná praktika orientovaná na určitú skupinu spotrebiteľ.
     Odvolací správny orgán v danom prípade zastáva názor, že pre komplexné posúdenie skutku je potrebné zohľadniť charakter poskytovanej služby, úroveň odbornej starostlivosti požadovanej v oblasti, v ktorej pôsobí účastník konania, ako aj úroveň informovanosti, vedomostí a obozretnosti priemerného spotrebiteľa cieľovej skupiny, ktorej boli ponúkané služby adresované. V neposlednom rade je tiež potrebné prihliadnuť k spôsobu, akým účastník konania realizuje uzatváranie zmlúv so spotrebiteľmi, ako aj zohľadniť ďalšie okolnosti a špecifiká prípadu, a to vo vzájomnej súvislosti tak, aby bolo možné dospieť k jednoznačnému záveru, či konanie vykazovalo znaky nekalosti vo vzťahu k spotrebiteľovi. Po oboznámení sa s obsahom spisu odvolací orgán zistil, že v danom prípade sa správnym orgánom vytýkaný postup účastníka konania vzťahoval na poskytovanie peňažných prostriedkov za odplatu, kde možno od účastníka konania, ktorý spĺňa definíciu predávajúceho v zmysle zákona o ochrane spotrebiteľa, očakávať vyššiu mieru starostlivosti, kvalifikovanosti a informovania vo vzťahu k spotrebiteľovi. Uvedenú skutočnosť potvrdzuje aj osobitná úprava zakotvená v zákone o spotrebiteľských úveroch ako lex specialis, ktorá poskytuje v súlade s príslušnými normami európskeho práva spotrebiteľovi zvýšenú ochranu spotrebiteľa ešte pred podpisom samotnej zmluvy (prostredníctvom predzmluvného formulára o zmluvných podmienkach je stanovená povinnosť informovať spotrebiteľa o podmienkach a nákladoch spojených s úverom a o základných povinnostiach), presne stanovuje náležitosti zmluvy o spotrebiteľskom úvere, ako aj reguluje výšku odplaty za poskytnutie spotrebiteľského úveru.
     V súvislosti s uvedeným spotrebiteľovi musí byť poskytnutý aj základný porovnávací údaj, a to ročná percentuálna miera nákladov (ďalej len „RPMN“), ktorá spotrebiteľovi umožňuje jednoduché porovnanie nákladov na spotrebiteľský úver, o ktorom spotrebiteľ uvažuje, s nákladmi na spotrebiteľské úvery, ktoré ponúkajú iní poskytovatelia úverov. Vo vzťahu k pojmu priemerný spotrebiteľ odvolací orgán uvádza, že rozhodovacou činnosťou Európskeho súdneho dvora (napr. C-201/96, C-220/98) bolo ustálené, že pod pojmom priemerný spotrebiteľ sa rozumie spotrebiteľ daného tovaru, ktorý je v rozumnej miere dobre informovaný, vnímavý a obozretný. Vzhľadom na oblasť poskytovania služieb je nepochybné, že spotrebiteľ pri dojednávaní úveru vystupuje v slabšej pozícií v porovnaní s poskytovateľom úveru, preto je mu potrebné v týchto vzťahoch v medziach zákona poskytnúť zvýšenú ochranu, keďže vzhľadom na zložitosť problematiky dôveruje poskytovateľovi úveru. Aj keď priemerným spotrebiteľom je osoba v rozumnej miere dobre informovaná, vnímavá a obozretná, nemožno podľa názoru odvolacieho orgánu od priemerného spotrebiteľa cieľovej skupiny očakávať, že bude znalý právnej úpravy ochrany spotrebiteľa pri poskytovaní úverov natoľko, aby vedel, že súhlasom s poskytnutím úveru na účel povolania sa vzdáva ochrany poskytnutej normami spotrebiteľského práva a pristupuje na tvrdšie podmienky určené prioritne pre podnikateľov. Odvolací orgán preto zastáva názor, že vzhľadom na povinnosti predávajúceho vyplývajúce zo zákona o ochrane spotrebiteľa, je práve subjekt vystupujúci v pozícií poskytovateľa úveru povinný vo vzťahu k spotrebiteľovi vychádzať z ochrany poskytnutej osobitnými právnymi predpismi a pristúpiť k vyňatiu z tejto ochrany len v prípadoch odôvodnených a dostatočne preukázaných. V danej veci je tiež podstatné, že zmluva medzi účastníkom konania a spotrebiteľom je uzatváraná pri osobnom kontakte zástupcu spoločnosti so spotrebiteľom, teda zástupca spoločnosti si má možnosť údaje a tvrdenia spotrebiteľa overiť a to ešte pred samotným uzavretím zmluvy. Odvolací orgán považuje všetky vyššie uvedené skutočnosti za rozhodujúce pre posúdenie charakteru konania spoločnosti.
Podľa § 1 ods. 2 zákona č. 129/2010 Z.z. o spotrebiteľských úveroch a o iných úveroch a pôžičkách pre spotrebiteľov a o zmene a doplnení niektorých zákonov, platného a účinného v čase uzatvorenia predmetnej zmluvy, spotrebiteľským úverom sa rozumie dočasné poskytnutie peňažných prostriedkov na základe zmluvy o spotrebiteľskom úvere vo forme pôžičky, úveru, odloženej platby alebo obdobnej finančnej pomoci poskytnutej veriteľom spotrebiteľovi.
Podľa § 2 písm. d) zákona č. 129/2010 Z.z., zmluvou o spotrebiteľskom úvere je zmluva, ktorou sa veriteľ zaväzuje poskytnúť spotrebiteľovi spotrebiteľský úver a spotrebiteľ sa zaväzuje poskytnuté peňažné prostriedky vrátiť a zaplatiť celkové náklady spotrebiteľa spojené so spotrebiteľským úverom.
Podľa § 2 písm. b/ zákona 129/2010 Z.z., veriteľom je veriteľom fyzická osoba alebo právnická osoba, ktorá ponúka alebo poskytuje spotrebiteľský úver v rámci svojej podnikateľskej činnosti.
Podľa § 3 ods. 2 zákona č. 129/2010 Z.z., spotrebiteľom je fyzická osoba, ktorá nekoná v rámci predmetu svojho podnikania alebo povolania.
V zmysle § 52 ods. 4 Občianskeho zákonníka spotrebiteľ je fyzická osoba, ktorá pri uzatváraní a plnení spotrebiteľskej zmluvy nekoná v rámci predmetu svojej obchodnej činnosti alebo inej podnikateľskej činnosti.
	Z výsledkov kontroly uskutočnenej dňa 06.06.2012 vyplynulo, že účastník konania poskytol spotrebiteľom pánovi F. a pani P. peňažné prostriedky na „výkon povolania“, čo preukazujú zmluvy priložené k podnetom od spotrebiteľov ako aj originál zmlúv, ktoré kontrolovaná spoločnosť predložila počas kontroly SOI zo dňa 06.06.2012. S poukazom na vyššie citované ustanovenie § 3 ods. 2 zákona o spotrebiteľských úveroch je zrejmé, že záver o tom, či daný úver spadá pod režim zákona o spotrebiteľských úveroch alebo pod režim Obchodného zákonníka, závisí okrem iného aj od určenia účelu poskytnutia úveru. Ak sú peňažné prostriedky poskytnuté na výkon povolania, zamestnania alebo podnikania, ide o zmluvu o úvere, ktorá sa riadi ustanoveniami § 497 a nasl. Obchodného zákonníka, teda zistenie účelu poskytnutia úveru má pre právny vzťah medzi účastníkom konania a spotrebiteľom podstatný význam, keďže súhlasom s poskytnutím úveru na výkon povolania, zamestnania alebo podnikania sa spotrebiteľ vzdáva svojich práv a zvýšenej ochrany, ktorá mu prislúcha ako spotrebiteľovi v súvislosti s poskytnutím peňažného úveru.
     Správny orgán osobitne zdôrazňuje, že predkladané tlačivo – formulár ani neponúka možnosť pre spotrebiteľa vyznačiť svoju požiadavku poskytnúť spotrebiteľský úver. Absencia tejto možnosti poukazuje  sama o sebe na snahu veriteľa neposkytnúť spotrebiteľské úvery a priori. Toto tvrdenie opiera správny orgán o vyjadrenie Národnej Banky Slovenska zo dňa 06.05.2013, z ktorého vyplýva, že posledný poskytnutý spotrebiteľský úver touto spoločnosťou bol v roku 2008.
     V súvislosti s pánom F. je zo zistení orgánu dozoru nesporné, že malo ísť o spotrebiteľský vzťah, nakoľko už v čase podpisu zmluvy, resp. po jej podpise nijakú činnosť majúcu charakter zamestnania, povolania či podnikania nevykonával, keďže bol v invalidnom dôchodku. Predmetné skutočnosti preukazuje predložené Rozhodnutie o zvýšení invalidného dôchodku č. zo dňa 08.12.2011, ako aj oznámenie Sociálnej poisťovne, pobočka Martin č. zo dňa 10.08.2012 a to, že p. J. F. bol prihlásený v registri poistencov Sociálnej poisťovne do 24.02.2005 a od tohto dátumu nie je evidovaný v registri poistencov a sporiteľov starobného dôchodkového poistenia ako samostatne zárobkovo činná osoba ani ako zamestnanec. Obdobne je to aj u pani P., nakoľko predložené Rozhodnutie o zvýšení invalidného dôchodku č. zo dňa 08.12.2011, ako aj oznámenie Sociálnej poisťovne, pobočka Trnava č. zo dňa 23.07.2012 preukazujú, že p. H. P. sa nenachádza ani nenachádzala v registri poistencov Sociálnej poisťovne. Samotné odvolanie účastníka konania svedčí o tom, že bol dôkladne oboznámený s dôkazným materiálom, nakoľko vo svojom odvolaní podáva vyjadrenia k jednotlivým dôkazom, a preto správny orgán túto námietku hodnotí ako účelovú.
     Uvedené písomné oznámenia podľa názoru správneho orgánu potvrdzujú, že spotrebitelia v čase podpisu zmluvy, tak v čase jej trvania, nevykonávali ekonomickú činnosť ako samostatne zárobkovo činné osoby a ani ako zamestnanci, z ktorej by boli povinní platiť sociálne odvody. Odvolací správny orgán preto zastáva názor, že správny orgán prvého stupňa zabezpečil dostatok dôkazov na to, aby preukázal, že vo vzťahu k spotrebiteľom bola v predmetnom prípade použitá nekalá obchodná praktika. Keďže správny orgán prvého stupňa zabezpečil aj dôkaz o tom, že spotrebitelia neboli v čase pred podpisom zmluvy o úvere a ani v čase jej plnenia evidovaní ako samostatne zárobkovo činné osoby v registri Sociálnej poisťovne, odvolací orgán vyhodnotil hypotézu účastníka konania o tom, že spotrebitelia mohli napriek invalidnému dôchodku vykonávať zárobkovú činnosť ako nepreukázanú.
     Je potrebné v uvedenej súvislosti uviesť, že ak mal účastník konania v úmysle poskytnúť spotrebiteľom finančné prostriedky na výkon povolania, bolo nevyhnutné, aby zisťoval, či spotrebitelia skutočne vykonávali povolanie v režime obdobnom obchodnej alebo inej podnikateľskej činnosti s prihliadnutím na definíciu spotrebiteľa v Občianskom zákonníku (keďže zmluva o spotrebiteľskom úvere je zároveň aj spotrebiteľskou zmluvou, teda definícia spotrebiteľa v zmysle Občianskeho zákonníka je tiež relevantná), ako aj súvis uzavretia zmluvy s takýmto povolaním žiadateľa o úver, s cieľom jednoznačnej identifikácie, či ide o vzťah spadajúci pod úpravu spotrebiteľských zmlúv v zákone o spotrebiteľských úveroch resp. Občianskom zákonníku. Účastník konania však svoje tvrdenie o tom, že finančné prostriedky poskytol na výkon povolania bližšie nepodložil, nešpecifikoval povolanie spotrebiteľov a ani súvis ich povolania s uzavretím zmluvy. V tejto spojitosti odvolací orgán tiež uvádza, že zmluvy medzi účastníkom konania a spotrebiteľmi bola uzatvorená pri osobnom kontakte zástupcu spoločnosti so spotrebiteľmi, teda zástupca spoločnosti mal možnosť si údaje a tvrdenia spotrebiteľov overiť a to ešte pred samotným uzavretím zmluvy. Správny orgán v danom prípade dokonca zastáva názor, že bolo v prvoradom záujme účastníka konania ako veriteľa, aby peňažné prostriedky poskytol osobe, ktorá bude schopná splácať dohodnuté splátky riadne a včas, čo si vyžaduje získanie dostatku informácií o osobe potenciálneho dlžníka.
     Na realizáciu nekalej obchodnej praktiky zo strany účastníka konania reagovala aj judikatúra súdov, ktorá vyhodnotila takéto inštruovanie účastníka konania ako protiprávne. V uznesení Krajského súdu Prešov z 26. mája 2011, sp. zn. 6Co 84/2011 sa uvádza, 
že „Konanie, ktorým sa presviedča, navádza alebo inak pôsobí na spotrebiteľov, s cieľom dosiahnuť, aby sa ako účel úveru vyznačil účel na zamestnanie, povolanie alebo podnikanie, teda aby sa vyznačoval ako účel úveru, účel, ktorý nie je pravdivý, je v rozpore so smernicou č. 2005/2009 ES z 11.5. 2005 o nekalých obchodných praktikách voči spotrebiteľovi na vnútornom trhu, pretože takéto konanie možno zaradiť pod nekalú praktiku a zároveň môže napĺňať atribúty agresívnej obchodnej praktiky, čo znamená, že ak sa podstatne zhoršuje sloboda výberu alebo správanie priemerného spotrebiteľa, každá nekalá praktika sa považuje za neprijateľnú voči spotrebiteľov.“ S prihliadnutím na vyššie uvedené skutočnosti ako aj na citované uznesenie súdu, odvolací orgán zastáva názor, že správny orgán prvého stupňa zistil presne skutkový stav a vykonal dokazovanie potrebné pre ustálenie skutočnosti, že účastník konania vo vzťahu k spotrebiteľom nekonal v súlade s požiadavkami odbornej starostlivosti. Účastník konania v týchto prípadoch mal povinnosť preveriť skutočnosti, ako sú povolanie spotrebiteľov a súvis jeho povolania s uzavretím zmluvy, ktoré sú nepochybne dôležitými skutočnosťami na rozhodnutie o tom, či daný úver spadá pod režim zákona o spotrebiteľských úveroch, resp. Občianskeho zákonníka alebo pod režim Obchodného zákonníka, ktorého úprava je pre spotrebiteľa oveľa nepriaznivejšia ako ochrana poskytnutá zákonom o spotrebiteľských úveroch a Občianskym zákonníkom.
     Odvolací orgán v danom prípade zastáva názor, že ak by účastník konania postupoval pri uzatváraní zmluvy o úvere s odbornou starostlivosťou, vyhodnotením vyššie citovaných skutočností by musel prijať jednoznačný záver, že v prípade žiadateľov ide o spotrebiteľský vzťah, a teda je nutné podriadiť zmluvu o úvere právnemu režimu zákona o spotrebiteľských úveroch. Pričom pri postupe v zmysle zákona o spotrebiteľských úveroch veriteľovi je uložená povinnosť v § 7 ods. 1 cit zákona posúdiť s odbornou starostlivosťou schopnosť splácať úver – s prihliadnutím na dobu, výšku úveru, príjem spotrebiteľa a účel poskytnutého úveru. V súvislosti s uvedeným by spotrebiteľom musel byť poskytnutý základný porovnávajúci údaj a to ročná percentuálna miera nákladov. Hoci predmetná zmluva danú kolónku obsahovala, tá nebola vzhľadom na vyradenie zmluvného vzťahu spod ochrany noriem spotrebiteľského práva vyplnená, a teda RPNM nebola dlžníkovi sprostredkovaná. Práve údaj o výške RPNM umožňuje dlžníkovi porovnať náklady na spotrebiteľské úvery a jeho porovnaním spotrebiteľ ľahko určí, ktorý je pre neho výhodnejší.
Orgán dozoru poukazuje na to, že RPNM orgánom dozoru modelovo vypočítaná v zmysle prílohy zákona o spotrebiteľských úveroch, v prípade predmetného úveru by predstavovala na mesačnej báze výšku 302,6657 % u spotrebiteľa F. a 570,9886 % u spotrebiteľky P.. V neposlednom rade je potrebné zdôrazniť, že zmluvy o úvere podľa Obchodného zákonníka majú výrazný zásah do majetkovej sféry spotrebiteľa v porovnaní s prípadom, ak by zmluva podliehala ochrane noriem spotrebiteľského práva. Je potrebné poukázať na to, že v zmysle ustanovení Občianskeho zákonníka je výška odplaty regulovaná a to: „Ak predmetom spotrebiteľskej zmluvy je poskytnutie peňažných prostriedkov, nesmie odplata podstatne prevyšovať odplatu obvykle požadovanú na finančnom trhu za spotrebiteľské úvery v obdobných prípadoch. Pri posudzovaní obdobnosti prípadov sa prihliada najmä na finančnú situáciu spotrebiteľa, spôsob a mieru zabezpečenia jeho záväzku, objem poskytnutých peňažných prostriedkov a lehotu splatnosti.“ V predmetných zmluvách (spotrebiteľka p. P.) bola odplata za úver vo výške 100,- € poskytnutá na obdobie 6 mesiacov, stanovená vo výške 68,- €, čo predstavuje odplatu viac ako 68 % a p. F. odplata za úver bola vo výške 772 €, čo predstavuje odplatu vo výške 96,5 % p.a.
     Taktiež odvolací orgán za účelom komplexne zisteného skutkového stavu vykonal aj ďalšie preverenie dodržiavania zákonných povinností pri poskytovaní spotrebiteľských úveroch. Podľa § 20 ods. 1 zákona č. 129/2010 Z.z. o spotrebiteľských úveroch a o iných úveroch a pôžičkách pre spotrebiteľov a o zmene a doplnení niektorých zákonov Národná banka Slovenska vedie register veriteľov poskytujúcich spotrebiteľské úvery (ďalej len „register veriteľov“). Do registra veriteľov Národná banka Slovenska zapíše veriteľa na základe jeho návrhu na zápis do registra veriteľov po splnení podmienok podľa tohto zákona, ak odsek 7 neustanovuje inak. Podľa § 21 ods. 1 zákona č.129/2010 Z.z. o spotrebiteľských úveroch a o iných úveroch a pôžičkách pre spotrebiteľov a o zmene a doplnení niektorých zákonov veriteľ je povinný predkladať Ministerstvu financií Slovenskej republiky (ďalej len „ministerstvo“) a Národnej banke Slovenska údaje o novoposkytnutých spotrebiteľských úveroch. Vzhľadom k zápisu účastníka konania v registri veriteľov, vedenom Národnou Bankou Slovenska, ktorým účastník konania deklaruje svoj status osoby poskytujúcej spotrebiteľské úvery, je potrebné poukázať na to, že účastník konania odo dňa registrácie nezaslal ani jedno hlásenie v zmysle § 21 zákona o novoposkytnutých spotrebiteľských úveroch Ministerstvu financií SR ani Národnej Banke Slovenska. Z uvedeného teda jasne vyplýva, že účastník konania sa účelovo  vyhýba pôsobnosti zákona o spotrebiteľských úveroch a to zaškrtnutím políčka v zmluve, ktoré má svedčiť o tom, že spotrebiteľský úver sa poskytuje na výkon povolania či podnikania bez reálneho stotožnenia povolania spotrebiteľa, čím dochádza k vyňatiu spotrebiteľského úveru z pôsobnosti zákona č. 129/2010 Z.z.
     Odvolací orgán má za to, že pri určení výšky pokuty prihliadal na charakter uzatvorených zmlúv, ktoré majú charakter spotrebiteľskej zmluvy, s ustanoveniami ktorej sa síce spotrebitelia mali možnosť oboznámiť pred podpisom zmluvy, ale nemohli ovplyvniť ich obsah. Správny orgán prihliadol na skutočnosť, že účastník konania vo vzťahu k spotrebiteľovi zneužil svoje postavenie silnejšej zmluvnej strany práve pri poskytovaní spotrebiteľského úveru. Zároveň správny orgán prihliadol na skutočnosť, že používanie nekalej obchodnej praktiky pri konaní so spotrebiteľom, je závažným zásahom do práv spotrebiteľa chránených zákonom. Takéto konanie je o to závažnejšie, že jeho dôsledkom je porušenie ekonomického záujmu spotrebiteľa vo veľkom rozsahu. Odvolací orgán pristúpil k určeniu výšky postihu po vyhodnotení skutočnosti, že došlo k vážnemu zásahu do práv spotrebiteľa, a to vytvorením nerovnováhy vo vzájomných vzťahoch, ktorá spotrebiteľov pri nedodržaní dobromyseľnosti a odbornej starostlivosti zo strany predávajúceho, poškodila. Odvolací orgán  plne zodpovedá za protiprávny skutkový stav zistený v čase kontroly SOI a to bez ohľadu na dôvody a skutočnosti, ktoré uviedol vo svojom odvolaní. Odvolací orgán zastáva názor, že v predmetnom rozhodnutí náležite odôvodnil právne závery, ku ktorým dospel pri posudzovaní prípadu a pri určovaní výšky pokuty zohľadnil okolnosti daného prípadu, ako aj dôvody zisteného porušenia zákona.
     Účastník konania sa síce v podanom odvolaní dovolával ochrany dobrej viery, s ktorou vstupoval do právneho vzťahu so spotrebiteľmi, v danom prípade však účastník konania vzhľadom na oblasť, v ktorej poskytuje služby, mal postupovať s vyššou mierou obozretnosti, starostlivosti, keďže mu muselo byť zrejmé, že spotrebitelia nie sú natoľko zdatní v oblasti, ktorej sa účastník konania venuje profesionálne, ako on sám.
	Odvolací orgán v súvislosti s prejednávaným prípadom uvádza, že spotrebiteľovi, ktorý pri dojednávaní úveru vystupuje v slabšej pozícií v porovnaní s poskytovateľom úveru, je potrebné v týchto vzťahoch v medziach zákona poskytnúť zvýšenú ochranu, keďže vzhľadom na zložitosť problematiky dôveruje poskytovateľovi úveru. Spoločenskú nebezpečnosť sankcionovaného konania vidí správny orgán predovšetkým v zneužití dôvery spotrebiteľa pri dojednávaní spotrebiteľského úveru.
	Správny orgán sa preto domnieva, že charakter uvedených porušení povinností účastníka konania má negatívny dopad v tom, že vo vzťahu k spotrebiteľovi je spôsobilý privodiť vážnu majetkovú ujmu tým, že naruší jeho ekonomické správanie a spotrebiteľ urobí rozhodnutie, ktoré by inak neurobil. Rozsah porušenia je o to závažnejší, že nedostatky boli zistené pri dojednávaní poskytnutia spotrebiteľského úveru. Účastník konania plne zodpovedá za protiprávny skutkový stav zistený v čase kontroly SOI a to bez ohľadu na dôvody a skutočnosti, ktoré uviedol vo svojom odvolaní. Odvolací orgán zastáva názor, 
že prvostupňový správny orgán v predmetnom rozhodnutí náležite odôvodnil právne závery, ku ktorým dospel pri posudzovaní prípadu a pri určovaní výšky pokuty zohľadnil okolnosti daného prípadu, ako aj dôvody zisteného porušenia zákona.
     Na základe hore uvedených skutočností pokladá odvolací orgán skutkový stav za spoľahlivo zistený a jeho protiprávnosť za nepochybne preukázanú, správny orgán nezistil v odvolacom konaní dôvod na zrušenie napadnutého rozhodnutia.
O výške pokuty rozhoduje inšpektorát SOI, ktorý podľa § 24 ods. 1 zákona za porušenie povinnosti ustanovených týmto zákonom alebo právnymi aktmi Európskych spoločenstiev v oblasti ochrany spotrebiteľa uloží orgán dozoru výrobcovi, dovozcovi alebo dodávateľovi alebo osobe uvedenej v § 26 pokutu do 66 387,83 EUR.
     Podľa § 24 ods. 5 cit. zákona sa pri určení výšky pokuty prihliada najmä na charakter protiprávneho konania, závažnosť porušenia povinnosti, spôsob a následky porušenia povinnosti. Pri rozhodovaní o výške pokuty bolo prihliadnuté najmä na charakter protiprávneho konania, závažnosť veci, dĺžku trvania a následky protiprávneho konania, ktorými sú porušenie práv spotrebiteľa pri nedodržaní zákazu použitia nekalej obchodnej praktiky, čím bol znížený rozsah práv spotrebiteľa priznaný mu zákonom č. 250/2007 Z. z. Účastník konania pri svojej činnosti využíval nekalé obchodné praktiky, ktoré zákon zakazuje a ktoré môžu negatívne vplývať na spotrebiteľa pri jeho rozhodovaní o obchodnej transakcii. Nedodržaním dobromyseľnosti a odbornej starostlivosti zo strany predávajúceho došlo k zhoršeniu postavenia a právnej ochrany spotrebiteľov. Bez náležitého vyhodnotenia všetkých okolností pri uzatváraní zmluvy o úvere bol zmluvný vzťah vyňatý spod právneho režimu ochrany poskytovanej zákonom o spotrebiteľských úveroch a podradený pod právnu úpravu Obchodného zákonníka, čím bolo do veľkej miery ovplyvnené ekonomické správanie spotrebiteľov. Neposkytnutie dostatočných informácií o ponúkanej službe spotrebiteľom (napriek tomu, že sa zmluva podľa všetkých zistených okolností uzatvárala v zmysle zákona o spotrebiteľských úveroch) malo za následok, že účastník konania predmetnú zmluvu o úvere automaticky kvalifikoval ako zmluvný typ, ktorý spadá do režimu Obchodného zákonníka, čím znevýhodnil daných spotrebiteľov vo vzťahu k zvýšenej právnej ochrane zabezpečenej právnym režimom zákona o spotrebiteľských úveroch.
Pri určení výšky pokuty správny orgán prihliadal na charakter uzatvorených zmlúv, ktoré majú charakter spotrebiteľskej zmluvy, s ustanoveniami ktorej sa síce spotrebitelia mali možnosť oboznámiť pred podpisom zmluvy, ale nemohli ovplyvniť ich obsah. Správny orgán prihliadol na skutočnosť, že účastník konania vo vzťahu k spotrebiteľovi zneužil svoje postavenie silnejšej zmluvnej strany práve pri poskytovaní spotrebiteľského úveru. Zároveň správny orgán prihliadol na skutočnosť, že používanie nekalej obchodnej praktiky pri konaní so spotrebiteľom, je závažným zásahom do práv spotrebiteľa chránených zákonom. Takéto konanie je o to závažnejšie, že jeho dôsledkom je porušenie ekonomického záujmu spotrebiteľa vo veľkom rozsahu. Správny orgán pristúpil k určeniu výšky postihu po vyhodnotení skutočnosti, že došlo k vážnemu zásahu do práv spotrebiteľa, a to vytvorením nerovnováhy vo vzájomných vzťahoch, ktorá spotrebiteľov pri nedodržaní dobromyseľnosti a odbornej starostlivosti zo strany predávajúceho, poškodila.
Správny orgán zároveň prihliadol na to, že účel sledovaný zákonom vyjadrený v ustanovení § 3 ods. 1 zákona, podľa ktorého každý spotrebiteľ okrem iného má právo na informácie, na ochranu svojho zdravia a bezpečnosti a na ochranu ekonomických záujmov vzhľadom na zistený nedostatok v zákonom požadovanej miere a úrovni dosiahnutý nebol. Správny orgán má za to, že pokuta uložená vo výške stanovenej v tomto rozhodnutí je s prihliadnutím na zákonom stanovené medze a hľadiská pokutou primeranou, citeľnou a odradzujúcou, teda takou akú ma na mysli úniové spotrebiteľské právo a zároveň pokutou zodpovedajúcou zistenému protiprávnemu stavu a charakteru porušenia zákona.
Podkladom pre vydanie rozhodnutia bol presne a spoľahlivo zistený skutkový stav veci na základe čoho podľa § 59 ods. 2 správneho poriadku bolo I. stupňové rozhodnutie zmenené tak, ako je to uvedené vo výrokovej časti tohto rozhodnutia.

Poučenie: Rozhodnutie o odvolaní je konečné a proti  tomuto  rozhodnutiu  odvolanie  nie je  prípustné. V prípade  nezaplatenia uloženej  pokuty  v stanovenej lehote bude jej plnenie vymáhané. Rozhodnutie je preskúmateľné súdom.